201 



den clerpâ följaude, 1871 — 75, märkes en betydande för- 

 minskning på landet, under det städernas uägot ökas; denna 

 förminskning fortfar under fjärde perioden pä landet ocli 

 sträcker sig numera äfven till städernas själfmord, livilka 

 nedgå från 138 till 105 på en miljon ; under den femte och 

 sjätte perioden ökas laudsbj-gdens själfmord obetydligt, hvar- 

 emot städernas fortfarande aftaga; under sjunde ocli sista 

 perioden ökas själfmorden både i städerna och på landet, 

 hvarvid landsbygdens obetydligt, men städernas alls icke 

 öfverskjuta medeltalet för det första qviuqveuuiet trettio år 

 tidigare. Om vi sätta själfmorden 1861 — 65 = 100, så få 

 vi för qvinqvenniet 1891—95 förhållandet 100: 112 för lands- 

 bygden och för städerna 100: 95, hvilka siffror således re- 

 presentera hela förändringen under trettiofem år. 



Som temligen sannolikt sjmes härvid framgå, att själf- 

 morden i städerna och på landet, ehuru uppträdande i olika 

 frekvens och i någon mån af olika orsaker, dock i det hela 

 taget följa samma lagar. Missväxtårens värkniugar spörjas 

 allmännare bland landsbygdens nästan uteslutande jordbru- 

 kande befolkning; dock röner äfven stadsbefolkningen ett 

 välgörande inflytande, eller minskning af själfmorden, genom 

 goda skördar, hvilka äfven för dem bestämma de ekonomi- 

 ska framstegen. Hela vårt lands utveckling, affärsvärksam- 

 heten både i städerna och på landet, äro i hög grad beroende 

 af landets materiella resursser, i främsta rummet af tillgån- 

 gen på födoämnen. Ett betydande ekonomiskt uppsving, 

 sådant vårt land visade under decenniet 1871 — 80, hvars 

 förnämsta drag vi i det föregående påpekat, kan knappt 

 tänkas, utan grundvalen af goda skördar och välstånd hos 

 den jordbrukande befolkningen. Att ett sådant lyckligt till- 

 stånd förminskar själfmorden, synes a priori mycket sanno- 



