205 



att detta iuflytaude gör sig gällande i hijgre grad i stä- 

 dei'iia än pä landet. 



Siffrorna i tab. XXIX antyda äfven samma förhållande ; 

 nuder invärkan af liusbeliofsbränningen och nödåren, var den 

 relativa själfmordsfrekveusen i städerna omkring tre gånger 

 större än på landet; efter det dessa faktorers inflytande 

 upphört eller förminskats, nedgick antalet själfmord på lands- 

 orten så, att städernas själfmordsfrekvens var fem gånger 

 högre, än landsortens (1871—75). 



Förhållandet mellan stads- och landsbefolkningens nu- 

 merär i ett land, utöfvar naturligtvis ett visst inflytande på 

 själfmordsfrekveusen i samma land, så till vida, att, då själf- 

 spillingarues antal i alla Europas länder är högre i städerna, 

 än på landet, varder äfven antalet själfmord i hela landet 

 något större, ju större del städernas invånare utgöra af 

 hela landets. Emellertid förefinnes i detta afseende icke nå- 

 got regelbundet inflytande; tvärtom finnas länder med öfver- 

 vägande stadsbefolkning och det oaktadt ganska låg själf- 

 mordsfrekvens. I Nederländerna och Belgien t. ex. utgör 

 stadsbefolkningen 80 och G4 procent af hela folkmängden, 

 men själfmordsfrekveusen utgör i förra landet 35 och i det 

 senare G 8 på en miljon. I Danmark bildar stadsbefolknin- 

 gen endast 19 procent af landets hela befolkning och själf- 

 morden på en miljon stiga det oaktadt till 260; i Sachsen 

 bilda städernas innevånare 48 procent af totalfolkmängden 

 och själfmorden äro ej mindre än 310 på en miljon. I all- 

 mänhet tillväxer i hela Europa stadsbefolkningen genom in- 

 flyttningar år för år på landsbefolkningens bekostnad, hvar- 

 jämte städernas kultur och lefnadsförhållanden allt mera ut- 

 breda sig bland landsbefolkuingen; hand i hand härmed går 

 också en allt mera tilltagande böjelse för själfmord på lands- 

 bj'gden, sådant vi sett fiUiiållandet vara i Sverige, Danmark 



