239 



landsorten, men fem gånger eller något flere bland handt- 

 värkare och handlande för båda decennierna. Ett i ögonen 

 fallande undantag härifrån bilda dock handlande och sjö- 

 farande 1861—70, där kvinnorna utgöra något mer än hälf- 

 ten af männen, hvilken höga själfmordsfrekvens ej visar sig 

 bland kvinnor af någon annan yrkesklass. En annan ytterlighet 

 visar tjänarnes klass, där männen lämnat 18 à 20 gånger 

 flere själfmördare än kvinnorna. Orsaken till denna sist- 

 nämda disproportion hafva vi redan berört och funnit ligga 

 i könens egendomliga fördelning i denna yrkesklass. Vi 

 finna sålunda i befolkoingsstatistikens för 1865 yrkestabel- 

 ler icke blott de egentliga tjänstehjonen upptaga omkring 

 tio gånger flere kvinkön än mankön, h vilket väl ingalunda 

 kan anses motsvara värkliga förhållandet, utan ock att alla 

 eukor i andras tjänst, samt alla öfriga enkor af arbets- 

 klassen räknats hit. Härigenom kommer sjätte yrkesklassen 

 att räkna 6 à 7 gånger flere kvinnor än män, hvilket 

 omöjliggör den undersökning af själfmordens fördelning 

 på olika kön bland tjänande klassen, hvilken eljest kunnat 

 erbjuda mycket intresse. För att dock i någon mån bilda 

 oss ett omdöme härom, vilja vi enligt tabellerna XXXIX 

 och XL jämföra tjänstehjonens fördelning mellan städer och 

 land, samt mellan könen enligt de absoluta talen. Vi finna 

 då på landsbygden 124 mankön mot 42 kvinkön, och i stä- 

 derna 23 män mot 14 kvinnor; redan dessa tal, samt de re- 

 lativa talen för båda könen i tab. XLI och XLII antyda, 

 att själfmorden bland tjänarne äro ganska allmänna både 

 på landet och i städerna; men vidare se vi äfven, att de 

 äro vida allmännare bland de kvinliga tjänarne än bland 

 de manliga redan på landet, men i betydligt högre grad i 

 städerna; i stället för tre eller fyra kvinnor, som enligt den 

 i städerna vanliga proportionen skulle motsvara 23 manliga 



