256 



blodextravasat och fylda blodkärl i huden icke alltid är lätt 

 och att vid bedömandet häraf misstag' ofta förekommit. 



Dränkning är en sådan art af kväfning. där lufttill- 

 trädet hindras genom kroppens insänkuing i en vätska; 

 härvid är ej absolut nödigt, att hela kroppen sjunkit in i 

 vattnet; redan mun- och näsöppningens tillslutande genom 

 detta kan vara tillräcklig. 



Några anmärkningsvärda fall från obduktionsprotokol- 

 len vilja vi här meddela. 



En 50 års enka hade kastat sig i vattnet, hvarvid hon 

 i linnet fastband en sten af 3 lispunds vigt och ombundit 

 hufvudet med en kofta. En ogift bondedotter dränkte sig 

 i Wuokseu, jämte sitt 2 dagar gamla barn. Liket efter en 

 50 àrig. bonde uppfiskades i Viborgs hamn, med ett 20 tal 

 stenar i fickorna, hvarjämte en järustör var fastbunden vid 

 hans hals. En iuh3'seskvinna dränkte sig i en brunn med 

 vatten till endast 5 kvarters djup: då hon påträffades, var 

 liket i den ställning, att endast hufvud och fötter voro un- 

 der vattenytan. En sinnesrubbad kvinna tillfogade sig först 

 flere sår med yxe, dränkte sig sedan i en brunn, där vatt- 

 net ej steg henne öfver hufvudet; hon lefde ännu, då folk 

 skyndade henne till hjälp, men tryckte häftig hufvudet un- 

 der vattnet. En 60 årig, sinuessvag enka, påträfl:ades med 

 sin treåriga dotterdotter nakna och liflösa i ett träsk så- 

 lunda, att mormodren hade barnet med ryggen fastbunden 

 mot sin mage; kläderna lågo på stranden. 



De rättsmedicinska kännetecknen på ett drunknadt lik 

 äro sammansatta af sådana, som uppstått af likets vistande 

 i vatten, och af dem, som angifva kväfning i vatten. De 

 förra, som naturligtvis ej bevisa kväfuingsdöd, äro hudens 

 å händer och fötter hvita och skrynkliga beskaifenhet, hvil- 

 keu sträcker sig öfver en större yta, ju längre tid liket le- 



