269 



tillvaron. Denua äter okas år från år hos vår tids civili- 

 serade nationer af två orsaker, nämligen genom den hastiga 

 tillväxten af dess befolkning, samt genom det skadliga ur- 

 val, som den allmänna värnepligten medför. Under den 

 värksamraaste delen af lifvet undanryckas de kraftigaste och 

 intelligentaste individerna från familjen, arbetet och produk- 

 tionen, hvaremot de svaga och bristfälligt utrustade kvar- 

 lämnas och tidigt bilda familj. Härigenom ökas samhällets 

 svaga element och man bör ej undra däröfver, att med till- 

 växten af generationernas fysiska och moraliska svaghet, äf- 

 ven antalet af dem, som besegras i kampen för tillvaron, 

 dårar och själfmördare, tilltager. Huru nödigt vore ej, men 

 huru sällsynt är ej en fri och stark ande i en frisk kropp, 

 och dock ligger i denna förening räddningen från så myc- 

 ket socialt elände, hvilket man förgäfves söker på annat 

 sätt bekämpa (Morselli). 



I motsats till denna tröstlösa determinism, framhålla 

 andra författare mera de individuela motiven till själfraord, 

 hvilka måhända erbjuda några utsigter till framgångsrikare 

 bekämpande, än en naturnödvändighet. Drobisch (Die mo- 

 ralische Statistik 1867) tillerkänner den yttre världen endast 

 så mycket inflytande på människan, att hennes sedliga frihet 

 icke därigenom lider intrång. Det gifves ingen absolut fri 

 vilja, utan den måste nödvändigt bestämmas genom sedlig 

 insigt. Huruvida individen alltid följer denna sedliga insigt, 

 är beroende af två vilkor, konstanta, som ligga i hans per- 

 sonliga karaktär, och variabla, som bestämmas af hans om- 

 gifning, hans kroppsliga befinnande och erfarenhet. Masa- 

 ryh (Der Selbstmord als sociale Massenerscheinung. Wien 

 18S1) erinrar äfven om att själfmordens antal växlar år från 

 år, och att en absolut konstans ingenstädes står att finna; 



