291 



kulära förvittringen, att deras ursprungliga lagringsförhål- 

 landen ej mera skulle kunna utrönas. Detta skulle visser- 

 ligen kunna vara riktigt, om den Darvin'ska teorin vore 

 riktig ; ty denna förutsätter så omätliga tiderymder, att 

 hvarje spår af den ursprungliga bergbyggnaden därunder 

 skulle blifvit totalt utplånadt. Men detta är icke fallet. 

 Jag har vid mina undersökningar särskilt af Helsingforstrak- 

 tens primitivterräng, och dess jemförelse med det norska 

 silurgebitet kunnat öfvertyga mig om, att af dessa tvänne 

 områden är det icke primitivgebitet utan tvärtom silurgebitet, 

 som blifvit mest förstördt genom erosionen, och detta beror 

 naturligtvis på den betydligt olika hårdheten och fastheten 

 hos de tvänne terrängernas resp. bergarter. Därpå beror 

 ock, att under det att de primitiva formationerna uppträda 

 öfverallt på jordytan, där de ej betäckas af yngre bildningar, 

 är silurformationen till större delen förstörd, och har be- 

 varats blott på sådana ställen, där dess erosion genom ned- 

 sänkning mellan primitiva gebit eller härdning vid beröring 

 med yngre eruptiver blifvit försvårad. Det är sålunda silur- 

 formationen och yngre eruptiver, som hufvudsakligen lämnat 

 material för yngre sedimentära bildningar, och primitivfor- 

 mationen har genom dera varit skyddad från vidare för- 

 störing. Det är därföre egentligen blott under glacialtiden 

 som en något större afnötning af den primitiva berggrunden 

 ägde rum; men denna tid var dock, geologiskt taladt, alltför 

 kort, för att detta i någon väsendtligare grad kunnat ske. 

 Men att äfven silurformationen blott till en mindre 

 del härstammar från primitivformationens bergarter, framgår 

 däraf, att den förra i öfvervägande grad, den senare blott 

 till en obetydlig del utgöres af kalksten. Siluraflagringarna 

 hafva sålunda förnämligast erhållit sitt material från de i 

 hafvet allt sedan urtiden befintliga från atraosfern och jor- 

 dens inre härstammande och däri upplösta och uppslammade 

 ämnena. För öfrigt bör påpekas att man ej från de kla- 

 stiska sedimenternas mägtighet får sluta till en motsvarande 

 hos de kristalliniska, alldenstund en bergmassa i klastiskt, 

 söndradt tillstånd upptager en större volym än i kristalliniskt. 



