292 



På frågan angående härstamningen af de postprimitiva kla- 

 stiska sedimenterna*), som af Dr. J. Scderholm göres i upp- 

 satsen: „några ord om södra Finlands prekvartära geologi"^ 

 (Fennia 12, 3), kan man således trygt svara, att de primi- 

 tiva formationerna härtill bidragit med den minsta delen 

 Det stora motstånd, som de primitiva formationernas 

 bergarter göra mot atmosferiliernas inverkan, framgår bland 

 annat af glacialrefflorna, hvilka trots den långa tid, som 

 förflutit sedan de bildades, dock mer eller mindre tydligt 

 visa sig så godt som öfverallt på bergens ytor. Äfven de- 

 s. k. roches moutonnées tala härför; ty de härröra blott- 

 hvad den yttre slipningen och refflingen beträffar från is- 

 tiden, men till sin hufvudmassa från primitivtiden. Ett di- 

 rekt bevis på erosionens ringa inverkan på den primitiva' 

 berggrunden kan erhållas från Helsingfors, hvars centrala 

 del ligger i en dalsänkning af kvarzrik gneisgranit mellan 

 tvänne bergshöjder (ulrikasborgs- och Broberget) bestående 

 af mindre kvarzhaltiga, lättare förvittrande bergarter, ett 

 förhållande, som således omöjligen kan anses bero på en 

 senare erosion utan måste härröra ända från g'neisgranitens- 

 eruptionstid eller den andra primitivperioden. På det först- 

 nämnda berget höja sig invid Observatorium, såsom man 

 ännu för några år sedan, före bergets betäckning, kunde se,, 

 de gråa gneisstraterna öfver den röda gneisgraniten, ett för- 

 hållande, som ej häller kan tillskrifvas erosionen, alldenstund 

 denna borde åstadkommit ett rakt motsatt förhållande, utan 

 måste betraktas såsom häntydande på ett ursprungligt för- 

 hållande: gneisstraterna höjde sig, vid sin genom nedsänk- 

 ning i den segtfly tände granitmàgman nära lodrätt uppresta 

 ställning, öfver dess yta. 



*) Anmärkas bör att frågan om sedimenternas bildningssätt i 

 allmänhet taget ännu är långt ifrån afgjord. Enligt den teori som. 

 framställts af Adhemar och Croil samt sedermera blifvit närmare ut- 

 vecklad af y. H. Sc//mick i en mängd skrifter, hvilka synas mig blifvit 

 mindre beaktade än de förtjäna, föres man till åsigten om en fluktua- 

 tion eller transgression af hafvet från södra till norra halfklotet och 

 tvärtom under långa seklilarperioder, beroende på jordens därunder va- 



