294 



de primitiva skiôergebiten, ty Daubrée säger uttryckligen i 

 sin „Experimentalgeologi" (tyska uppl. p. 106), att han ej 

 härmed afser de gamla gneis- och glimmerskifferarterna 

 samt de andra, under de fossilförande skiktade bergarterna 

 liggande skiffrarna, utan blott sådana yngre skifferbildningar, 

 hvilkas metamorfiska ursprung är klart bevisadt; och på p. 

 327 säger han, att ehuru han ingalunda underskattar vigten 

 af metamorfismen han dock bestämt opponerat sig mot en 

 så hypotetisk slutsats som den att beteckna gneisarter såsom 

 metamorfiska på grund af deras skiffring och skenbara 

 skiktning. 



Jag vet af egen erfarenhet huru svårt det är att öf- 

 vergå från ett åskådningssätt, som vunnit ett större insteg 

 till ett annat motsatt, och de nämde engelska forskarnes 

 läror utöfva fortfarande ett sådant inflytande särskildt på 

 yngre geologer, att man ej kan hoppas på en snar förändring 

 till det bättre i den allmänna uppfattningen af de primitiva 

 formationernas geologi. De geologer, som uttalat sig om 

 onaturligheten af detta åskådningssätt äro därföre ännu 

 ganska få. Från äldre tid kan nämnas C. F. Naumann, 

 som i sin utmärkta Lehrbuch der geognosie, 2:te Aufl. 1857 

 (p. 64) uttalar sig emot den redan på hans tid öfverdrifna 

 metamorfosteorin*), bland annat med hänsyn till sådana kri- 

 stalliniska bergarter, som öfverlagra klastiska och därföre 

 icke kunna förklaras uppkomna genom en metamorfos, samt 

 från senare tid A. De Lapparent, hvars Traité de Géologie, 

 särskildt den del, som behandlar de primitiva formationerna 

 (Terrain primitif) kan rekommenderas åt yngre geologer af 

 den Darvin'ska skolan. En jemförelsevis moderat stånd- 

 punkt i frågan om de primitiva formationernas genesis in- 

 tager äfven A. G. Nathorsf, hvars bearbetning af Neumayr's 



'•■^) Han citerar här £lie de Beatimo7ifs uttryck „La flexible 

 Theorie du Metamophisme", med afseende på den lätthet hvarmedroan 

 med dess tillhjelp kan få en skenbar förklaring af snart sagdt hvad 

 som hälst; ett förhållande, hvarpå man nog sett exempel äfven i våra 

 dagar, och som t. e. d. förklarar den allmänna anklang den vunnit. 



