309 



En särskild afart af de primitiva pseudokongiomera- 

 terna bilda de med kvarzit-bollar. Sådana förekomma vis- 

 serligen äfven, ehuru undantagsvis i de ofvan anförda kon- 

 glomeratskiffrarna t. ex. i den invid gränsen af gneisforma- 

 tionen uppträdande „konglomeratgneisen" från Suodeniemi 

 {SederJiolm 1. c. p. 56), i hvilken äfven gneisartade brott- 

 stycken finnas inneslutna. Men uteslutande uppträda de i 

 den äfven såsom „sedimentärt konglomerat" betraktade 

 kvarsit-fjlinimerakiffem från Taivalkoski i Kemi. Att dock 

 kvarzitbollarna icke äro några ,, rullstenar" framgår af deras 

 petrografiska beskaffenhet samt bergartens geologiska för- 

 hållande i stort. De bestå uteslutande af glasig, eruptiv 

 gångkvarzit af samma beskaffenhet som den i form af små 

 korn och smärre drummer i glimmermassan fördelade kvar- 

 zen, samt hafva således tydligen uppkommit af samma kisel- 

 solutioner som gaf upphof åt denna senare. Detta bestyrkes 

 äfven af förhållandet i stort, i det att man kan förfölja öf- 

 vergångar från dessa kvarzinpregnationer till en, bergarten 

 gångformigt genomsättande kvarzit-pegmatit. Då man nu 

 vet, att kolsyregas och tvefaldt kols. alkali utfälla geléartad 

 kiselsyra ur en lösning af alkalisilikat, så att lösningen 

 antar en konsistens lik stärkelseklister*), samt att (enl. 

 Senarmont) geléartad kiselsyra i kolsyrehaltigt vatten vid 

 200 — 300*^ öfvergår i kristallinisk kvarz, så ligger det nära 

 för handen att tänka sig nämnda pseudokonglomerat bildad 

 i enlighet med detta förhållande. 



Vid min vistelse i Italien vintern 1896 — 97 var jag i 

 tillfälle att besöka Monti Pisani, hvars högsta bergstopp, 

 Verruca, gifvit namn åt en grupp af bergarter (Verrucano) 

 af dels porfyrartad, dels konglomeratartad struktur, hvilkas 

 rätta natur fortfarande är omtvistad; det är till dessa Ver- 

 rucano-bildningar i Apenninerna och Alperna, till hvilka 

 äfven från en allmän synpunkt ifrågavarande primitiva kon- 

 glomerater kunna hänföras. Verruca-bergarten kan närmast 

 jemföras med den vid Taivalkoski, men innehåller ej som 



^) Annalen der Chemie. Bd. 67 p. 256. 



