i 



315 



som förekomma i malmgångar, och kunna betraktas såsom 

 rester (ur moderluten) efter de kristalliniska beståndsdelar- 

 nas utkristallisering. Genom omvexlande periodisk minsk- 

 ning ocli tillökning af dessa injektioner, förelöparne till de 

 stora raass-eruptionerna under den senare delen af primitiv- 

 perioden, förklaras den skenbara skiktningen, som sålunda 

 är väsendtligt olika den hos de yngre 1er- och sand-sediraen- 

 terna, — Från denna primära gneisstruktur bör man skilja 

 den mera granitlika, genom kontakt med eller injektion af 

 granitisk magma uppkomna sekundära strukturn, genom hvil- 

 ken kontaktmetamorfos den primära mer eller mindre för- 

 störes, i det biotiten delvis öfvergår i granat eller cordierit, 

 och återstoden företer den för kontaktmetaraorflska bergarts- 

 beståndsdelar karakteristiska formen af små isolerade mer 

 eller mindre afrundade lappformiga individer, en form, som 

 är synnerligen utpreglad hos hornblendegneisens bestånds- 

 delar. 



Det är af intresse att jemföra nämnda primära gneis- 

 bildning med de granitiska gångar som allmänt uppträda i 

 gneisterräng, och som då de förete en större eller mindre 

 skiffrighet kunna förvexlas med gneis. En sådan gånggranit 

 går genom mellersta delen af Degerö mellan de tvänne gneis- 

 terrängen i N och S, och visar sig dymedelst yngre än de. 

 Den visar under mikroskopet i likhet med gneisen ett två- 

 faldigt bildningssätt, i det att de ur den smältflytande gra- 

 nitmagman bildade stora fältspats- och biotit-iudividerna äro 

 delvis förstörda och förvandlade i muscovit under den senare 

 (takoniska) perioden, då heta solutioner genomdrog magman. 

 Härigenom företer den en breccieartad struktur, snarlik den 

 hos en granitgneis från Degerö (Stansvik), dock mindre tyd- 

 ligt utpreglad; äfven visar sig den skiljaktighet, att fältspat- 

 individerna hos gneisen förete en större friskhet eller min- 

 dre påverkan af öfverhettadt vatten än de hos gånggraniten, 

 hvilket kan sättas i samband med den olika bildningstiden. 

 En sådan stark förändring, eller inpregnation med sönder- 

 delningsprodukter, visade ock fältspaten hos en gånggranit 

 från Föhsön, som jag i början ansåg vara en kornig, glim- 



