316 



merfattig gneis*). Denna analogi mellan gneis och gång- 

 granit visar sig ock i den öfverensstämmelse i mineralogiskt 

 hänseende, som förefinnes mellan gneis t. e. d. och pegmatit- 

 granit. Så t. ex. förekommer i pegmatit i Helsingforstrak- 

 ten cordierit, fibrolit och cassiterit, hvilka likaledes anträffas 

 i den kontaktmetamorfiska gneisen i denna trakt. 



Denna analogi mellan gneis och gånggranit kan väl t. 

 e. d. förklaras af gångarnas utmynnande i det haf, hvarur 

 gneisen aäagrats, men beror dock hufvudsakligen på likheten 

 mellan de granitiska magmor, som utgjorde det ursprungliga 

 hufvudmaterialet såväl för gneisen som för gånggraniten. 

 Denna analogi visar sig äfven mellan lagerformig och gang- 

 förmig hornblendeskifier i den yngre gneisformationen, mellan 

 lagerformig felsitskitfer och gangförmig porfyroïd i den hu- 

 roniska samt mellan lagerformig sericitskiffer och gangförmig 

 sericitkvarzit i den takoniska, häntydande på att det i huf- 

 vudsak varit samma magma, som aflagrats, i ena fallet un- 

 der skifferstraternas bildning horizontalt, i senare fallet efter 

 uppresningen vertikalt. Till följd häraf är det ofta svårt att 

 afgöra, huruvida en viss förekomst skall betraktas såsom 

 lager eller gång, nämligen då den senare uppträder parallelt 

 med skiffringsriktningeu eller såsom lagergång. Så t. ex. 

 betraktade jag tillförene de, på flere ställen (Rassböle, Ny- 

 slott, Pitkälahtij, i horublendeskiffer uppträdande pyroxenm- 

 lagringarua såsom lager, hvilka jag dock senare funnit vara 

 lagergångar; och de först såsom konkretioner betraktade el- 

 lipsoïdiskt utvidgade ställena visade sig på sistnämda ort 

 vara sekretioner, bestående af en kärna af calcit och kvarz 

 med pyroxenomhölje, och sålunda antagligen uppkomna ge- 



*) Denna gånggranit framvisar ett förhållande, som kan förtjena 

 att anföras såsom egande ett allmännare intresse. Kvarzindividerna 

 förete nämligen en mycket tydlig „undulerande utsläckning", hvilket 

 vanligen anses bero på ett starkt „bergtryck", och dock visa de öfriga 

 beståndsdelarna och bergarten i sin helhet icke ett spår till ett sådant 

 tryck, utan en fullkomligt massformigt kornig, icke skiffrig struktur. 

 Detta utvisar att denna företeelse hos kvarzen icke kan bero på ett 

 yttre tryck, utan på en inre molekular tvillingsbildning, sådan som 



