329 



komna från djupet, d. ä. från de under den fasta jordskor- 

 pan befintliga inre delarna af jordklotet, så blir det mer och 

 mer och mer nödigt att söka komma till en föreställning om 

 beskaffenheten af dessa inre delar, hvilket ock kan ske dels 

 deduktivt genom att utgå från det geologiska axiomet om 

 jordens ursprungligen smältflytande tillstånd, dels induktivt 

 genom beaktande af de yttre geologiska, särskildt primitiv- 

 geologiska företeelserna. 



Jag har redan ofvanföre påpekat sannolikheten af att 

 den inre smältflytande magman redan från äldre tider eller 

 under primitivperioden varit differentierad i öfverliggande 

 lager af acid (kiselsyrerik) natur samt underliggande spec, 

 tyngre, basiska eller mera metalliska lager, hvilka förmedlades 

 genom intermediära lager af indifferent karaktär. Det synes 

 mig att detta antagande enklast förklarar de differentiationer 

 mellan basisk och acid eruptiv magma, som visa sig äfven på 

 jordytan, och hvilka redan gifvit upphof åt en stor mängd 

 hypoteser och teorier*). Såväl differentiationen i afseende 

 på tiden som den i rummet mellan den basiska och den 

 acida delen af en viss eruptiv formation, visande sig vanli- 

 gen däri, att den förra träder i dagen tidigare eller ock 

 samtidigt med den senare, men då intagande rummet när- 

 mare gränsen af det sänkningsgebit eller hålrum, hvari erup- 

 tivmagman injicerats — denna differentiation förklaras af 

 den basiska magmans större lättflytenhet, på grund hvaraf 

 den ehuru ursprungligen underliggande kan vid tryck ofvan- 

 ifrån pressas upp och genomtränga den tjockflytande acida 

 magman, och sålunda jämte den eller i vissa fall tidigare 

 träda i dagen. Ett intressant exempel på ett sådant förhål- 

 lande visar en eruptiv af blandad basisk och acid karaktär, 

 en diabas-granit, innehållande såväl diabasens som granitens 

 beståndsdelar förmedlade af syenitens, och uppträdande i 

 några låga klippor söder om Torneå stad, skarpt skild från 

 den äldre grå och röda gneisgraniten, men själf genomträngd 



*) Se härom IF. C. Brögger: Die Eruptivgesteine des Kristia- 

 niagebietes III. Vid. Sells. Skrifter I N:o 6 p. 334. 



