340 



rårna hvarken betraktas såsom ur vatten afsatta kristalli- 

 niska sedimenter, ej häller såsom metamorfiska 1er- och sand- 

 sedimenter, utan såsom plutoniska aflagringar eller ur djupet 

 uppkomna eruptiva bildningar, som genom öfverhettadt vatten 

 under starkt atmosferiskt tryck undergått en mindre eller 

 större grad af sönderdelning. Denna primitiva sönderdel- 

 nings- eller kristalliniskt-klastiska sedimentbildnings-process 

 kan fördelas på tre perioder eller motsvarande formationer: 

 1) Gneisformationen, hvars bergarter undergått den minsta 

 graden af kemisk och mekanisk sönderdelning, och som där- 

 före företer en jemförelsevis mindre åtskilnad mellan de 

 sedimentära skiffrarna och de ofta skiffriga eruptiverna; 2) 

 Glimmerskifferformationen, hvars skiffrar uppstått genom en 

 något högre grad af sönderdelning, och i enlighet härmed 

 förete en något större åtskilnad från de massformiga erup- 

 tiverna, hvari de dock öfvergå genom de gångformiga erup- 

 tivbildningarna (porfyroïderna), samt 3) Fyllit- eller hvardt- 

 formationen, hvars skiffrar visa den högsta grad af primitiv 

 kristallinisk sönderdelning eller sönderdelning med kristalli- 

 niska sönderdelningsprodukter, och därföre ock förete den 

 största åtskilnaden från eruptivmassiven med hvilka de stå 

 i samband genom de gångformiga skiffrarna, under det de å 

 andra sidan öfvergå i den postprimitiva klastiska sandstenen 

 och lerskiffern genom sandstensartad kvarzit och kryptokri- 

 stallinisk fyllit. 



Denna ny-plutonisha teori ansluter sig till den neptu- 

 niska i formelt hänseende genom antagandet af den Wer- 

 ner'ska tredelningen för den primitiva formations-gruppen 

 äfvensom med afseende på den stora betydelse den tiller- 

 känner vattnet såsom hufvudfaktor vid den primitiva bergs- 

 bildningen, samt å andra sidan till den metamorfiska läran 

 däri, att den från de primära kristalliniska bildningarna sär- 

 skiljer de genom kontaktmetamorfisk inverkan af eruptiver 

 på dem uppkomna sekundära skiffrarna ; den kan därföre be- 

 tecknas såsom en neptunisJc-metamorfish-plutonisk teori, som 

 sammanfattar de förut skilda specialteorierna till ett helt. 



Jag tror mig redan genom föregående korta framställ- 



