341 



ning för en opartisk läsare hafva ådagalagt, att detta upp- 

 fattningssätt står i en bättre öfverensstämmelse med förhan- 

 denvarande data än den för närvarande rådande ultra- eller 

 ensidigt metamorfiska läran, som ej tillfyllest beaktar de för 

 primitivformationen så ytterst vigtiga plutoniskt-eruptiva 

 företeelserna; och jag vågar på grund häraf uttala den för- 

 hoppning, att den, sedan den blifvit närmare i detalj utbil- 

 dad, skall visa sig kunna lämna en fullt tillfredsställande 

 och naturenlig förklaring öfver den primitiva berggrundens 

 geologi, och dymedelst ock för de postprimitiva formatio- 

 nernas geologi, för hvilken den förra kan sägas vara af en 

 grundläggande betydelse, förhållande sig till densamma såsom 

 den oorganiska kemin till den organiska. Likasom den ke- 

 miska vetenskapens studium börjar med de oorganiska och 

 afslutas med de organiska föreningarnas kemi, så bör ock 

 studiet af geologin begynna med de fossilfria, af öfvervä- 

 gande primära mineralier bestående primitiva formationerna 

 och därifrån gå till de fossilförande, i förhållande till dem 

 sekundära formationerna. Mot detta naturenliga förfarande 

 står dock den nuvarande från Lyell härstammande „aktuali- 

 stiska" åskådningen i strid, då den från nuvarande förhål- 

 landen vill sluta till de primitiva, och man borde i enlighet 

 härmed för att förfara konseqvent äfven i hkhet med Lyell 

 vid betraktningen eller framställningen af den geologiska 

 formationsserien gå från de yngre till de äldre formationerna, 

 ett förfarande som dock icke bland nyare författare af geol. 

 läro- och handböcker vunnit efterföljd, och som i själfva 

 verket vore lika onaturligt som om man vid betraktningen 

 af den historiska utvecklingen skulle gå från yngre till äldre 

 tidsperioder. 



Jag bör här anmärka, att jag ingalunda härmed vill 

 påstå, att den Lyell'ska läran och skolan ej skulle varit af 

 nytta för geologins utveckling. Tvärtom har den haft en 

 stor betydelse för densamma, nämhgen att bilda en helsosam 

 motvigt mot den äldre ultraplutoniska läran, hvilken bildade 

 en motsats till den Werner'ska neptunismen; och den Lyell'ska 

 metamorfismen har därigenom kunnat förbereda uppkomsten 



