Lempöälö. 13 



Ollessamme Hennärin talon (jonka vanha nimi on Ryö- 

 käs), paikalla, sopii jotakin kertoella Lempäälän kuuluisasta 

 hunnian männystä *). Se kohoaa Hennärin kartanon vie- 

 ressä ja on tavallinen mänty. — Jollakulla Hennärin enti- 

 seUä isännällä oli ollut kelvoton poika, joka kerran kävi ka- 

 lastamassa ja kotiin tultuaan kysyi isä häneltä: „oletko mi- 

 tään saanut?" „yhden", vastasi poika, „pienen kuhan sain, 

 jonka, syljettyäni sen päälle, paiskasin järveen". „Koska 

 ylenkatsot pientä", lisäsi isä, „niin et ole saava suurtakaan". 

 Sen jälkeen isä hautasi kaikki aarteensa, hattuun koottuina, 

 maahan ja istutti kunniau männyn sen päälle sillä kirouk- 

 sella, ett'ei kukaan saisi sitä ikinä liikuttaa. Ja sanotaan- 

 kin jokaisen, joka on yrittänyt siitä oksia karsia t. sen kaa- 

 taa, tulleen kipiäksi! Olipa asia kuinka hyvänsä, vielä se 

 kumminkin siinä seisoo talon kuuniaksi — kaiketi kunnes 

 se itsestään kaatuii. — Muita tämän kaltaisia puita löytyy 

 muuaUakin, e. m. Maisen kunnia, joka on suuri mänty Kul- 

 jun kartanon maalla Maisen suon ladon vieressä, joka puu 

 metsää poishakattaessa jäi paikalle seisomaan ja siitä sai ni- 

 mensä. Ei sitäkään saa vahingoittaa, eikä liikuttaa, sillä 

 silloin, taikka jos se muutenkin kaatuu, tapahtuu joku onnet- 

 tomuus talossa. Samaa ennustettiin kun Kuljunkin kunnian 

 mänty kaatui, mikä ennustus kuitenkin lienee jäänyt toteu- 

 tumatta. ~ Löytyypä samaan kunnialuokkaan kuuluvia kuu- 

 siakin. 



Myöhemmin on muutama löytö saatu ilmi, josta ensin 

 oli lyhyt tieto luettavana Uudessa Suomettaressa kesällä 1881. 

 Sen johdosta pyysin tarkempia tietoja asiassa Lempoisten 

 asemapääUiköltä. Hra Carlstedt Sääksmäeltä, joka täta vir- 

 kaa silloin sattui toimittamaan, kirjoitti siitä minuUe: 



*) Kso Castren'iu „Resor och forskningar" I: 79 ; vrt. Uusi Suom. 

 1880 n:o 149 lisälehti. 



