Wesilahti. 33 



tehdessäj tietämättä etta hautoja olivatkaan. Asian sel ville 

 saatua 1860 tiitkittiin vielä pari, kolme hautaa, mutta 1861 

 oli vielä tiitkimattomia haiituja kolmattakyramentä. Turliaan 

 kiiitenkin nyt kuuliistelin noita hautoja. Sain kokoon use- 

 ampia miehiä, sen-aikuisen vnodinkin, jotka olivat olleet ta- 

 lossa, kun kaluja löydettiin, ja tiesivät sen pellon kohdan, 

 josta kaluja oli löydetty. Lähelle sitä paikl^aa oli pellon syr- 

 jään 1878 rakennettn suuri riilii. Tuon riilien takaa ja var- 

 sinkin sen oikeanpuoliseu päädyn kohdalta olivat löydöt il- 

 maantuneet. Luita ei kukaan tiennyt löydetyksi, eikä liioin 

 noita kivikehiä, joilla hand at Skogmaniu kertomuksen mu- 

 kaan olivat merkityt. Päinvastoin kerrottiin, etta herra 

 Törngren oli muutamaksi rnokaväliksi päästänyt kaiken työ- 

 väen paikalle kaluja etsimään ja maksanut löydöistä. Ka- 

 luja ou muka löydetty sellaisista paikoista, joissa maanpin- 

 nalla oli joku pahkakohta. 



Edempänä mainitun riilien päädyn kolitalla oli vähäi- 

 nen niittypalsta, joka oli jätetty pelloksi ottamatta. Arvel- 

 len, etta Skogman vainajan mainitsemat merkkikivet olivat 

 siitä riihenteossa poistetut, kaivatin turliaan tuota niitty- 

 palstaa paikoin kalidella työmieliellä, jotka kartanon aren- 

 datori Litzen hyväntahtoisesti jätti minulle käytettävikseni. 

 Ruhen edustalla peitti maan tavattomau suuri anma pali- 

 uoja ja halkoja, jotta en voinut siitä kivien järjestystä tyys- 

 tin tarkastella. Asia jäi hämäräksi. Varma vaan on, etta 

 Skogman'in kertomuksen mukaan merkittyjä hautoja on ta- 

 vattu mnuallakin, esim. Kokemäellä ja Väinäjoen varrella 

 Liivinmaalla. Helsinkiin palattuani huomasin kuitenkin, etta 

 Skogman käsikirjoitiiksessaan *) on antanut noista hautamer- 

 keistä vähän tarkempiakin tietoja, varsinkin keskikivien suu- 

 rmidesta, jota en tunnettujen esimerkkien mukaan olisi voi- 



*) Joka tallelletaan Kirjallisuuilen Seuran arkistossa. 



