Wesilahti. 35 



veitsiä, patakouldiuja y. m. Parista torpasta sai hän silloin 

 vielä talteen joitakiiita aseita. Kansa sauoi liaiitoja KurJcien 

 haudoiksi *). Bxa T. ei kiiitenkaau miiistanut nälineensä 

 paikalla niin monta liantaa kuin Skogman mainitsee. Kim 

 Thomseu Illbergin seurassa kävi Laiikossa, avattiin yksi 

 Iiaiita. Silloin löj^ltiin eras museoon saapunut keihäänkärki, 

 jonka varsitorvi on hopealla kirjailtu (knv. 40); jonkiin hel- 

 men otti Thomsen mukaansa. Myöskin ruotsalainen muinais- 

 tutkija A. E. Holmberg- oli siellä käydessään saanut jonkun 

 kaliin. Sidenbladin läsnäollessa samoin avattiin hauta, mutta 

 mitään löytämättä. Mnntoin oli hautojen tavallinen sisältö: 

 miekka tai miekan katkelmia, keihäs, nuolenkärki, knolai- 

 met, viikate ja sirppi, sekä helmiä. Haudat eivät oUeet sy- 

 viä; kun kaivoi 5 — 6 korttelia niin tull vnori vastaan. Kun 

 bra T. luopui Laukosta oli hautoja varmaankin vielä jäl- 

 jellä; hautasarja päättyi lepikköön, jossa kartanon lasten oli 

 tapana leikiteUä. Tuota lepikköä en puolestani arvannut 

 tarkastella. Tuulimylly, josta Skogman puhuu, oli seisonut 

 paikalla hra T:n lapsena ollessa. Samallaisia bautamerkkiä 

 muisteli hän nähneensä niemellä Jokioisten kylan luona sekä 

 metsästäessään Anianmaalla, kaikki kauuiilla paikoilla. Sa- 

 moin luuli hän sellaisia löytyvän Hintsalan saarella, yllämai- 

 nituUa niemellä kappalaisen virkatalon kohdalla. Siikosaa- 

 rella taasen ou toisellaisia kivikehiä, joista Lönnrot oli sa- 

 nouut, etta sellainen kehä aina jää siihen, missa Lappalai- 

 sella on ollut kota *). 



Laukon kartanon vanhuutta kansau muistissa todistaa 

 seuraava tarina, jonka hra T. oli kuullut eräältä Kokemäen 

 kartanon voudilta. Koko Satakunta Länkipohjasta pitäin oli 



*) Tämä nimitys, kerrottiin minulle, annettiin baudoille västa 

 hra Törngreu'in aikana. Tekiäu muist. 



*) Etta semmoisella pienen saaren kalliolla lappalaisten kota 

 olisi sijaillut, on mahdotoin ajatellakin; vrt. s. 22. 



