Wesiîakti. 37 



oli rakeunettii v. 1422. Tämä oli kenties kivestä, (nykyineii, 

 joka V. 1732 siiiu'ennettiin, on pimsta) koska tiedetään, etta 

 vielä meaneellä viiosisadalla nähtiin „jäännöksiä vanliasta 

 ki^ökirkosta, joka hävitettiin 1600 liivim alussa" *). Arvat- 

 tavasti siihen kuuliii ^^delä jäljellä oleva sakaristo (kuv. 50), 

 joka ennen oli Laiikon kartauon emistajien „karmina"; kiii- 

 tenkin Arkiateri J. A. Törngren antoi sen kirkolle takaisin; 

 nykyään se käytetään talvihaudaksi. Vnonna 1839 ilmesty- 

 ueen piisp allisen kiertokirjeen johdosta arknt ruumiinensa 

 kiskottiin ulos tästä „karmista" ja handattiin mnllin mallin 

 ristiin rastiin yliteen avonaiseen hautaan ja miekkoja, arkun 

 kädensioja, vaatteita y. m. niistä riistettiin! Niinpä kerrot- 

 tiin. Tämä rakennns on siis tällä Idrkkomaalla ainoa kivi- 

 nen; sen ovi-anklio osoittaa romanilaista rakennustapaa ym- 

 pyräiskaarissaan; katto ou liolvattu kahdeksaan ympyräis- 

 kaarikielillä toisistaan eroitettunn osaan. Nämät rakennus- 

 taiteelliset seikat viittaavat aikaisempaan keski-aikaan. Etta 

 Vesilahdella pidettiin paavin aikana jumalanpalvelusta, to- 

 distavat vielä ne pulset veistokuvat, jotka säilytetääu tapu- 

 lissa, kärsittyään vuosisatojen kuluessa monenmoisia vainoja 

 ja vaMng-oita. Ne övat luvultaan kuusi, nimittäiu: 1) neitsy 

 Maria, sylissään Vapahtaja, joila ou orjantappuraruunu päässä; 

 toinen käsi ja käsivarsi puuttuu, samoin kuin osa rungosta- 

 kin. Paikoin näkyy kuvassa merkkiä kultauksesta, sinisistä 

 ja punaisista väreistä. 2) Pyliä Anna, ruunattu tyttärensä 

 Maaria sylissä; 3) nunna; 4) lapsi Jesus, naisen kantama, 

 jolta puuttuu pää ja käsivarsi; 5) naisenkuvan puolikas; ja 

 6) lohikärmeen ruumiin etupuoli, sekin ilman päätä, sen kau- 

 lassa rengas, jonka läpitse kärme pyrkii muuttuakseen siten 

 ilimiseksi; mutta sitä sattui estämään pyhä, jonka kengän 

 uirkko on jälellä. Paitsi uäitä oli samassa paikassa kas- 



*) Åbo tidn. 1797 ii:o 23. 



