52 Ylöjärvi ja firkknia. 



nieillä, tutiistuttiiamme Lempäälän ja Vesilahden raunioihin, 

 syji'a otaksua. — Tähän mumaisjääunösten luokkaan liiet- 

 tanee myös se Tàviraunio 1. liiidenkiuas, joka on Pirkkalan 

 kylän Viralan (Leiikim) metsässä Santakuopan aliteella likellä 

 kylää, „joka näyttäisi muinoin tiüisijana (uunina) oUeen, 

 vaikk'ei tällä kohdalla muistella koskaan suomalaista asun- 

 toa olleen" *), ja jonka Carlsson pitää lappalaisten asunnon 

 merkkinä. Sanottiin, käydessäni Pii'kkalan kylässä tätä rau- 

 niota tiedustelemassa, ett'ei siitä enää ole mitään jäljellä, 

 vaan kaskea sillä paikalla poltettu, jolloin se hävitettiin. 

 Todistanee se kumminkin. että Pirkkalan kylän paikka oli 

 asuttii, ennenkuin suomalaiset ottivat sen haltuunsa. 



Myöhempi rauta-aika. 



WüTvin löytö. Wik'in kartanon alueella oli kumminkin 

 pari kymmentä vuotta sitten maantietä rakennettaissa ylem- 

 pänä sitä tienliaaraa, josta tie poikkee Nokian kartanolleja 

 tehtaalle, melkoinen muinaislöytö tehty väliäisestä santakuo- 

 pasta n. k. „Wiik'in ho^dsuutarin asuntopaikan" vieressä. 

 Silloin siinä asui suutari David Lindeil, joka myöhemmin oli 

 muuttanut Kankaanta'an kylään, missä kä^an liäntä tapaa- 

 massa, saatuani seppä Lindell'iltä (veli?) asiasta tarkempia 

 tietoja. Ensin hän ei sanonut olevan mitään enää tallella. 

 Suurimman osan oli 2 herraa Helsingistä (Gottlund?) saanut. 

 Munt kalut olivat liuutokanpalla hajoitetut. Pyynjiöstäni 

 läksi liän kuitenkin säl3di;oppaansa tarkastamaan, kun pu- 

 buttuamme sanol siellä olevan jotakin mitätöntä samasta 

 paikasta. Eipä kauan katseltukaan, ennenkuin kopasta löy- 

 dettiin yksi pronssinen ranncrengas (kuv. 57), joka oli poikki 

 taitettu, kun oli tutkittu mitä ainetta se oli. Se on kau- 



*) Carlsson: Kertomus s. 6. 



