Pirkkala. 61 



asumaan, keräjiä pitämään ja ihmisille pahaa tekemään. 

 Niinpä kerrottiin kärmeiden kerran muka ajaneen takaa ra- 

 kiiunaa, jonka saavuttivat Killerin kiveu liiona Eaholan 

 maalla liki Willilän taloa, missä rakiiuna pelastiiksekseen 

 heitti takkinsa kärmeiden päälle. Keräjän törmä ja kivi 

 olisivatkin, näihiu seikkoihin yksistään katsoen, muinaislüsto- 

 riallista nierkitj^stä vailla. Kuitenkin on meidän muistami- 

 nen, että toinenkin taru, kuin edellä kerrottu, timnetaan 

 tästä paikasta, nimittäin menueeltä vuosisadalta *) ; sitä mei- 

 dän tuskin sopinee mitättömäksi selittää. Sen mukaan käy- 

 tiin tällä törmällä oikeiitta lakien nojassa, jotka olivat piiii- 

 hun piirrettyinä, ja koetettiin arvalla saada murhaajia ilmi. 

 Siis Keräjän törmäkin lieuee monta tapaiista nälmyt mui- 

 naisina aikoina. Ja täytyy kenties tästä päättää tämän tien 

 käyttämisen Harjun kirkkoa vanliemmaki sekä että sitä vil- 

 jeltiin Pirkkalan vanliaankin kirkkoon tultaessa maamatkaa 

 Näsijärven läntisiltä seuduilta Pyhäjärven raannoille, joilta 

 veneillä mentiin toiselle puolelle. Toiselta puolen on van- 

 hanaikuisia oikeudenkäynnin- ja keräjätapoja saattanut viim- 

 meisiin vuosisatoihin asti säilyä kansan tavoissa. — Harjun 

 kirkon aikaisempia muistoja lienee sekin tarina, joka osa- 

 taan kertoa Äijänaliteesta Yläjärvellä, jossa Keuruiilta tuotu 

 ruumis rupesi nun paljon painamaan syystä, että Pirkkalan 

 kellot jo alkoivat soimaan, ennenkäin kirkoUe oli ehditty, 

 jotta sen täytyi sülien haudata. Tämän perästä on paikalla 

 nähty aaveita, hevosen valjat laukeevat, eikä pääse eteen- 

 päin, joU'ei katso kuolairaen renkaan läpitse mikä esteenä 

 lienee. — Mutta palatkaamme itse kirkkoihiu. 



Pirkkalan vanhimpain kirkkojen asemalla ei näy enää 

 paljon muuta^ kuin kirkkopihan valût. Jaakko oli niiden 

 nimi. Tarinoidaan ensimmäisen rakennetuksi vasta siihen 



*) Satacunda. Gadd. 1751 s. 11; vrt. Suomi IL 2 s. 134. 



