74 Kangasala. 



kasta katosi kerran sikoja ja kun talon isännän oli mentäyä 

 kiven siviitse, sieltä rupesi Idvestä iiuutamaan „Hinkka, tule 



sikas' päitä syomaan, kyllä jo kystä"ovat!" *) „Ennen 



oli Tiihalan kyla yhdessä läjässä, kylki kyljessä niin paljon 

 kuin mahtui. Siitä meni Narinkatii Tiihalan järveen, koska 

 siinä kulki Midenkin väki. Mölinää ja sälinää oli, kun hei- 

 dän karjansa kellot soivat. Kerran löi Ollilan renki nuijalla 

 päähän, etta hmnahti. Jättiläinen sanoi vaan: lyö toisten! 

 Eikä tolitinutkaan". — „Oli ennen Tiihalassa „susivappu" 1. 

 ihminen, jonka lappalaiset olivat mnuttaneet sudeksi suvella. 

 Kun oli paha olla nälässä ja sutena, söi varsoja ja teki 

 muuta pahaa". 



Hämärä on tieto vanlianaikuisesta kirveestä, joka muka 

 oli löydetty Tiilialaisten maaila Kuohemaassa. mutta tarve- 

 kaluksi taottu. 



Entisiä aikoja, otaksuttavasti niitä aikoja, jolloin uutis- 

 asutus leveni uusille seuduille, tarkoittanee tunnettu tgu-ina 

 kolmesta veljestä, jotka ensinnä kävivät asumaan. kukin toi- 

 sestansa erillään, nj^yisissä Leivin, Heponiemen ja Eivun 

 taloisssa **). Yksinkertaisella kannalla heidän taloutensa 

 lienee ollut ja vähällä kalustolla saivat askareensa telidyiksi, 

 koska heiilä kuuluu oUeen muun muassa ainoastaan yksi 

 seula, joka aina kuljetettiin kivelle, mikä siitä kutsuttiia 

 Seulakiveksi; tästä sen mukavasti löysivät. 



B. Kristillisyyden aika. 

 Kangasala ei liene vanhimpia seurakuntia maassamme. 

 Aikaisempaan keskiaikaan kävivät ihmiset täältä Pii-kkalassa 

 asti kirkossa -■^**). Tarun mukaan oli seurakunnan vanhin 



*) vrt s. n Hyssyn kirkko ja pira Lempäälässä. 

 **J Kso Suomi II: 2 s. 139. 



***) G. Allenius. Beskrifning öfver Kangasala församling. 1753; 

 Helsingfors Morgonblad'issa painettu v. 1843 n:o 64—65. Alkuperäi- 



