Kangasala. 11 



Entiseltään siellä jo on „(n:o 856) V4 naulan painoineii ja 

 Liuksialan pellosta löydetty paino vuodelta 1718". — Tara 

 k3dlä kertoo Liuksialassa kätketyistä aarteista, jotta sano- 

 taan olevan milloin missäkin kohdassa. Etta tämmöinen 

 limlo on kansaan levinnyt ei ole ihmiteltävä ajatellessamme 

 sitä kora.eutta, joka kuningattaren eläessä lienee kartanossa 

 usein vallinnut. Sitä todistanee sekin seikka, etta Kaarina 

 Maununtyttären aikoina tehtiin simmi asimtorakennus, jaettu 

 2 S huoneesen, josta vielä menneen vuosisadan keskipaikoilla 

 nähtiin jäännöksiä *). 



Kaikki varsiuaiset ja varmat, paikalliset muistojään- 

 uökset Kaarina Maimuntyttärestä övat sus Liuksialasta hä- 

 vinneet. Tällä ei ole kuitenkaan hanen muistonsa unhotuk- 

 seen jäänyt. Sillä me tiedämme varmaan sen, etta torpan 

 tyttö, onnettomana ja onuellisena kuningattarena, eli ja kuoli 

 Liiiksialassa ; sen maata hän astuskeli, sen vainioita hän 

 kierteli ja hallitsi siinä rakastettuna emäntänä kansalai- 

 siamrae ja alustalaisiansa. Synnyltään itse alhainen kan- 

 salainen, korotti hän snuresti alhaisimman kansanluokan ar- 

 Yoa aikoina, jolloin sen ihmisarvosta epäiltiin, ja jätti siten 

 historiallemme ja erittäin Liuksialalle viehättävän muistonsa. 



Katsoen siihen, mitä edellisessä on mainittu, näyttää 

 melkein varmalta, etta kii^kko löytyi Kangasalla jo keski- 

 ajalla. Missa sen asema oli, siihen eivät asiakirjat anna 

 tolkkua. Kenties taru on siinä kohden oikeassa, etta se teh- 

 tiin Liuksialan maalle, vaikk'ei muisto siitä ulotu „kunin- 

 gattaren" aikoja pitemmälle. Etta niiin todella oli laita, 

 sitä emme taida varmaksi päättää, vaan meillä on syytä 

 semmmoiseen luuloon, sillä Liul^sialassa asuskeli tarinan mu- 

 kaan pakanuuden aikana kansamme „muinaisia kuninkaita,", 



*) Gadd: Satacimda. Stockholm 1751 s. 10. 



