185 



nade liiistru Margaretha Matts Jönssons Borgmestares dot- 

 ter i Eaumo. Hennes Siäl Gud glädie til ewig tid. 



Emedan jag lefde både karsk och sund, 



Besökte mig mina wanner i al stund; 



Men då Gud mig ville hädan kalla, 



Öfvergåfvo mig mina wanner alla. 



Och utur Staden ^yååe Fattiga och Eike, 



Förmenandes sig ville Gudi undwike; 



Men mina fattige barn ville hafva giordt mig den äre 



Och theris Moders lijk til Grafwen bäre. 



Men the vore för unge och för små, 



At the eij kunde under bårena gå; 



Eij war heller til hwarcken man eller qvinna, 



Som sig härtil vilde låta finna. 



Ty måste Oxarna thet bästa giöra, 



Och mit lijk på en sleda til Grafvena föra; 



Matthias min Son måste för Oxarne gå, 



Effter man thertil ingen annan kunde få. 



Och en utgammal qwinna hustru Carin vid namn, 



Min S wäre måste di^ifv\'a Oxarne fram; 



Näst til Lijket fölgde mine Söner Benedictus och Martinus. 



Och thernäst Joseph och Laurentius. 



Then ärlige Mannen som war kirckeherde här, 



Herr Mårten och hans hustru kär, 



The giorde allenast mitt Ujk den ära, 



Och förde mig til jorden effter Tobias Lära. 



Här hwilar nu min ki^opp til domedag, 



Och Siälen lefwer i Guds behag. 



13:0. Predikstolen med himmel deröfwer är wacker, 

 men tämmeligen gammal, så wida Årtalet 1625: därpå fin- 

 nes, med Frälsarens och the 12 Apostlars Bilder, och in- 



