59 



Dog tor jeg ikke med Sikkerhed afgjore, om Peetcii skal lipiircgiies li! I sic (Inipiic, da jeg 

 ikke liar kunnol (Inde Exemplarer, der vare Ulslrækkeligt oplyseiKh^ i diiini' Henseende. 



Allerede i 13e8yndelseu af dette Aarhundrede anstillede Hournon en Undersøgelse af 

 lUoddyrenes Skaller og kom til det Resultat, at de maatlc bestaae af Kalkspath paa Gnuid 

 af deres ItrudOader og Vægtfylde, som han fandt beliggende imellem 2,7 og 2,8. Senere 

 har de la Beche og Necker søgt at gjøre den modsatte Anskuelse gjaildende, nemlig al 

 Skallerne hos de Heste Bløddyr maatte antages at bestaae af Arragonit, idet den første støt- 

 tede sig nærmest til Vægtfylden, der efter ham skulde variere mellem 2,66 og 2,87 (ved 

 mange af dem altsaa høiere end Kalkspathens) , den sidste til Haardheden , som han fandt 

 større end Kalkspathens. Dette fandt en væsentlig Bekræftelse i Brewsters Opdagelse ved 

 Perlemoderet, at det ligesom Arragoniteu har to optiske Axer. Endvidere har Dana inidor- 

 søgt Korallerne i samme Øiemed, og ogsaa for deres Vedkommende er han kommen til samme 

 Resultat, idet han fandt Haardheden større end Arragonitens, Vægtfylden derimod kun 2,.'j23. 

 Noget bestemt Resultat med Hensyn til, hvorvidt Skallerne eller Koralstokkene hos den en- 

 kelte Slægt bestaae fuldstændigen eller kun deelviis af Arragonit, blev dog ikke herved ind- 

 vundet af Mangel paa et paalideligt Skjelnemærke mellem Kalkspath og Arragonit. Forst ved 

 Ü. Roses Undersøgelser*) er man kommen til sikker Kundskab om, at Bløddyrenes Skaller 

 enten bestaae alene af Kalkspath (efterviist vedOstrea), eller baade af Kalkspath og Arragonit 

 (Pinna, Jnoceramus, Unio), eller alene af Arragonit (Strombus, Paludina, Pectunculus). 



Der er altsaa en høi Grad af Sandsynlighed for, at alle de i Faxekalken bevarede 

 Dyrelevninger af Bløddyr oprindeligen have bestaaet af Kalkspath, de forsvundne Dele der- 

 imod af Arragonit, eftersom Skallen af Ostrea er bevaret, medens Gasteropodernes ere 

 forsvundne; men det bestyrkes især ved, at Mytilus har bevaret det ydre, men mistet det 

 indre (Perlemoder-) Lag. Der viser sig dog den Mærkelighed, at en eneste Gasteropod 

 (Scalaria) har beholdt Skallen, skjøndt Rose antager, at alle Gasteropodernes Skaller bestaae 

 af Arragonit paa Grund af den Lighed, der er i deres Bygning. Ligeledes troer han ogsaa 

 fra Ostrea at turde slutte, at Skallerne af Spondylus og Pecten bestaae alene af Kalkspath. 

 Forsteningerne i Faxekalken antyde derimod, at Spondylus (og rimeligviis ogsaa Pecten) 

 har ligesom Mytilus havt et Perlemoderlag af Arragonit, der er forsvundet, medens Trevle- 

 laget, bestaaende af Kalkspath, er blevet bevaret. 



Da Roses Undersøgelser kun omfatte ganske faa Slægter, — nemlig dem, der ovenfor 

 ere anførte i Parenthes, — og slet ingen Koraller, har jeg sogt at supplere hans Besullaler 

 for at fmde en yderligere Støtte for den her fremsatte Mening om Aarsagen til delte eien- 

 dommelige Forhold ved Skallernes og Koralstokkenes Bevaring, et Phænomen, der kan for- 

 følges igjennem alle Formationer, naturligviis med en Mængde Modilicationer, der ore be- 



*) Ueber die lieteromorphcii Zustände der kolilensaure Kalkerde. Zweite AblianJlung. 1 859. 



