258 



Antal Papiller (14 — 24), hvis Fordeling i to ved Midten sammenstodende Grupper sees tyde- 

 ligt af den fra Buens Yderpunkter mod Midlpiuiktet voxende Storrelse af Tillieftningsstederne 

 for Papillernef). Den anden Papilflade, som staaer i nogen Afstand fra den første, er 

 noget mindre, mindre krummet og indeholder færre Papiller (Il — 15, sædvanligt 12 — 14), 

 der ere ordnede paa lignende Maade som i den forrige. Den tredie, som staaer meget nær- 

 mere ved anden, eud denne ved første, er meget mindre, kun svagt krummet, og inde- 

 holder kun faa (3—5) Papiller, hvis bagad tiltagende Størrelse sees tydeligt udtrykt paa 

 selve Tilheftningspladen. Umiddelbart bag denne og stødende saa tæt til den , at den sæd- 

 vanligviis er antaget for Eet med den, findes nu den med den tredie paralleltlobende, korte, 

 fjerde Papilplade med sine ogsaa ganske faa (3 — 5) Mærker efter (de borttaguel Papiller. — 

 Tillieftningsstederne for de enkelte Papiller secs paa de omtalte Plader af noget 

 forskjeilig Form efler Papillernes forskjellige Størrelse; de for de mindste Papiller ere ofte 

 næsten runde; de for de øvrige noget smalle, sammentrykte, afrundede i den ovre ug nedre 

 Ende, og de stiirsle tillige en Deel bredere opad. Omtrent i Midten af hver af disse Fa- 

 cetter sees den overrevne gabende Levergang; tæt ved den nederste Ende fremdeles næsten 

 altid en tydelig Aabning, sjeldnere opdages derimod en lignende, men meget fmere, i den 

 modsatte Ende ; gjcnnem disse lo Aabninger træder IJIodet ud fra og ind i Papillens Lacunerum. 

 Selve Papilierne sidde nu jævnsides, ordnede paa den ovenfor omtalte .Maade, saaledes 

 at de i de to forreste Grupper danne en temmelig regelmæssig Nifle; kiui paa meget stærkt 

 sammentrukne lndi\ider kunne enkelte Papiller sees ligesom rykkede ud af Kredsen og tilhørende 

 en anden Linie (saaledes al de allsaa simulere del for Glaucillerne eiendounuelige Forhold). An- 

 tallet af Papillcr varierer ikke lidt hos forskjeliigc Individer, ligesom det ogsaa fordetmeste er 

 forskjelligt paa begge Sider hos det samme Individ; snart er Antallet større paa den ene, 

 snart paa den anden Side; Forskjellen mellem begge Sider er sædv.inligt dog kun ringe, 

 1 — 2, meget sjeldenl 3. Den regelmæssige Progression i Størrelse fra begge Enderne mod 

 Midtpunktet af Huen eller fra den forreste til den bageste Ende af den sees undertiden 

 forstyrret ved stedfunden Iteskadigelsc af Dyret med paafulgt ReproductiDU. — Papillernes 

 Slorrelsc gaaer fra den meget ringe, som sees især paa Yderpiuikterne af den første og 

 anden Papilgruppc, og som ikke synderligt overgaaer den, hvorved Uhinophorcr og Tenlak- 

 lerne udmærke sig, — op til en saa betydelig (indtil ii"""), at den udgjør det Halve af hele 

 Legemels Længde. Af Form ere Papilierne kegicdannede, ved Roden noget indknebne, saa- 

 ledes al de kun ved .Midlen og den meesl nedad liggende Deel af Grundfladen virkeligt hefte 

 lil deres Tilheflningspladc;-}-); de mindste erc lige, de større og især de største krummede 

 saaledes, al de vende Convexitelcn mod Ryg.siden ; de mindste ere ganske trinde, de større 



ti Sml. T.ib. VI. f. 23. 

 tf) Tab. VI. f. 4. 



