325 



man uiider Miki'uskopi'l ikke kau crkjciulc nogen Lcslcnil üygnin^'. l'aglcl Svulslcrni! (in; 

 saa blöde, at det næsten or umuligt at skjære tynde Snit af dem, lykkes det dog med nogen 

 Omhyggelighed at isolere disse Blade i mere end en Liuirs Længde. Deres Form er lang- 

 strakt; de ere sædvanligt tungeformige eller tilspidsede, sjeldnere kolle- eller kolbeformigc; 

 undertiden Ira'ffer man flere kolleformige Udvidninger paa samme 151ad eller liere IJlade paa 

 samme Gren. Deres Urede er overhovedet meget afvexlcnde. Naar den indenfor Epithelial- 

 beklædningeu værende Masse kun Andes i ringe Mængde, viser den sig under Mikroskopet knn 

 som en morkere Stribe, der adskiller de lodretstaaende Epithelialceller. Træffer man derimod 

 Blade, som ere bredere eller tykkere, kan man i heldige Tilfælde see ind i Uulheden ligesom 

 ind 1 en Hvælving; dens Vægge dannes af de mod Hulheden vendte Ender af Epithelialcellerne, 

 ligesom man ellers i en Uvælving kun seer Enderne af Murstenene. Jeg har i saadanne 

 Tilfa'lde ikke kunnet skjelae nogen Hinde, som kunde beklæde Indsiden og bære de lodret- 

 staaende Epithelialceller. Paa mange Steder, især udad mod Svulstens Overflade, ligge Bla- 

 dene saa tæt sammenpressede, at deres Begrændsning ikke kan skjelnes; hele Massen har 

 da et mere ensformigt Udseende og bestaaer kun af Epithelialceller; ogsaa i Svulstens Indre 

 kan man træffe lignende Partier, medens de enkelte Blade i andre Partier fra samme Sted 

 ere let kjendelige uden dog at være omgivne af eller at hvile i noget særeget Stroma. 



Cylinderepilhelialcellerne, Svulstens Hovedelement, ere ganske af samme Beskaffenhed 

 som i foregaaende Svulst. 1 normal Tilstand (Fig. 14) danne de lange tynde Cylindre, der 

 ofte ere noget tykkere i den ene Ende, bestaaende af en flntkornet Substants og forsynede 

 med en oval eller rundKjerne; et bestemt punktformigt Kjernelegeme (1—2) sees ikke altid. 

 De staae lodret paa Bladene (Fig. 15), tæt sammentrængte, og vise sig derfor kantede, naar 

 man betragter dem fra Enderne. jNaar de falde sammen, ligne de et Tavleepithelium med 

 forholdsvis stor Kjerne (Fig. 16). 



]\"aar disse Celler forandres, f. Ex. ved at ligge kort Tid i ^'and, fremtræde de samme 

 Former, som vi forhen have beskrevet i Epithelioma cyl. foliaceum. ja Mangfoldigiieden er 

 endnu storre, muligen fordi hele S\ulsten er bludere og savner et fastere Underlag, maaskee 

 ogsaa fordi de Svulster, jeg har undersogt, hidrorte fra Born (Fig. IT). Cylindrenes Vægge 

 ophore at være parallele, bugtes ind og ud, snart paa eet, snart paa flere Steder; de blive 

 bredere og kortere, eller bredere i den ene Ende og tilspidsede i den anden; de krunmie 

 sig C- eller S- formigt og lægge begge Ender mod hinanden, saa at de danne en Bing, hvis 

 Størrelse for en Del afhænger afCylindrens foregaaende Tykkelse eller Forlængelse (Pig. 18 a). 

 Celleindholdet samler sig i Hobe i Cellens Indre, medens andre Steder blive lyse og lomme. 

 Kjernen holder sig længst og kan endog skjelnes, efterat hele Cellen ved Indsugning og 

 Oplosning af Vandet er forandret lil en fintkornet Masse. I nogle Svulster ere Epithelial- 

 cellerne i den Grad omfindtlige mod Vand eller andre Beagentser og gaae saa hurtigt til- 

 grunde, al det er vanskeligt at faae Oie paa velconserverede Celler. .Meget almindeligt kan 



