355 



1852 fiiiidl V. Si(!l>old-"), ni Ech'nococciis aï Ihmsdyrenc i Hundens Tainikaii;il ndvikiede 

 sig lil en lillu lîiL'ndelorni, livilkcn luin noicrc lu'skrev og kaldle Taenia Echinococcus. AI' drns 

 Æg antog han at baade Menneskets og Dyrenes EcliinokdkkiT ud\iklcde sig, idet han rrgnede 

 dem til samme Art. Ved denne Opdagelse blev man opmaM'ksom paa, at der liere Gange tidligere 

 var fundet smaa Dæudclorme, som med storre eller mindre Sikkerhed maalte hcnftires til 

 T. Echinococcus. Saaledes havde Rudolph i*) i den forreste Deel af Tarmkanalen hos en 

 Hund fundet smaa Bændelorme, hvilke han ansaac for Hoveder af T. cateniformis [T. cucu- 

 merina) , som ved generatio aeqvivoca vare ifærd med at udvikle sig af Tarmtrevlerne. 

 Roll-'') havde 1851 fundet talrige smaa Bændelorme i et Par Hunde, men anseet dem for 

 Yngel af T.sen-ata; efter hans rigtignok ufuldkomne Afbildninger at domme var det utvivlsomt 

 T. Echinococcus. Van Beneden**) havde 1852 fundet den hos en Hund og formodede, 

 uden dengang at kjende v. Sieb old s Forsog, at den maatte hidrøre fra en Echinokuklilære, 

 Bunden havde fortæret. Han afbildede og beskrev den under Navnet T. nana, et Navn, som 

 nu efter Bilharz og v. Siebold bruges om en anden Bændelormart. 



Efterat man ved v. Si eb olds og Küchenmeisters Forsøg havde lært Blære- 

 ormenes Forhold til Bændelormene at kjende , maatte hine forsvinde af Systemet som en 

 selvstændig Orden eller Familie, og man maatte, hvilket allerede Goeze havde gjort, regne 

 dem til Bændelormene, men rigtignok paa en anden Maade, nemlig som Meüemgenerationer 

 i disses udvikling. 



Efterhaanden var man kommen til at samle de 3 Arter af Echinococcus, som vare 

 opstillede af Rudolph i, tilligemed den Laennecske Acephalocystis til een Art; Bekjendt- 

 skabet med T. Echinococcus gav imidlertid igjen Anledning til en Adskillelse 1 2 Arter. 

 Omtrent samtidig med v. Siebold fik nemlig ogsaa Küchenmeister Echinococcus af 

 Huusdyr udviklet til Bændelorme hos Hunden; men han ansaae den sædvanlig hos Menne- 

 sket forekommende Echinococcus for en anden Art. ***) Den forste, henhørende til T. Echi- 

 nococcus, kaldte hnn E. scolicipariens; den skulde svare W\ E.veterinonun, men forudcu hos 

 planteædende' Dyr ogsaa undertiden undes hos Mennesket. Blæren skulde umiddelbart paa 

 sin Indside frembringe Bændelormhoveder med Krandse af 28 — 36 Kroge, ordnede i 2 Ræk- 

 ker, og (ifølge hans Tabel S. 178) af henholdsviis 0,025 og 0,0216""" Længde; hos den udvik- 

 lede Bændelorm angives de at være henholdsviis 0,034 og 0,02i — 0,0-28'""' lange. Hos E.al- 

 tricipariens , svarende til E. hominis, skulde Blæren opnaae en betydeligere Størrelse og 

 frembringe Generationer af Dottreblærer; forst i disse skulde der dannes Hoveder med 

 Krandse af 46 — 52 mindre Kroge, nemlig henholdsviis 0,021 og 0,018™"' lange. Den skulde 



'«) Zeitschrift fur wisseiischafUicho Zoologie. Bd. IV. IS53. S. iOO. 

 ') Citat 4. Vol.1. S. ill. 



") Verhandlungen der phj'siealisch-mcdiciiiischcn GeseJlschaft in Würzburg. Bd. 111. lSd2. S. 55. 

 *') Citat 13. S. 15S og PI. XXI. 

 •'•) Citat 9. 



45* 



