373 



findes flero Sæt af disse i Række efter hverandre; paa et cnkril Sted var del ene Sæt meget 

 tilbagetrængt i sin Ldvikling. 



Æggebeholderen ligger i et langagtigt, skarpt begrændset, gjennemsigtigt Felt. 

 Udenfor delte er Dyrets iMasse mindre gjennemsigtig og viser sig under Loupen fiinl punk- 

 teret. Dette hidrører fra Kjertierne (Fig. 88), som danne et Lag under Huden paa hver 

 Side af Mellemlaget. De ere graabrune, uregelmæssig rundagtige, og det fiint kornede Ind- 

 hold, hvilket de skylde deres Farve, omgives af en lydelig Græudselinie, som om det var inde- 

 sluttet af en flin Hinde. I de yngste Led seer man ikke dette Kjertellag, men dels Udvik- 

 ling holder Skridt med Æggebeholderens. Ifølge E sehr i cht s Iagttagelse hos Both-, latus 

 skulde disse Redskaber være Kjertier, der afsondrede den brune Masse, som inkrusterer 

 Æggene, hen til hvilke den fores gjennem de af ham omtalte «gule Gange». Leu- 

 ckart har betvivlet Rigligheden heraf og antaget, at de muligviis kunde være Oplagssteder 

 for Exkretionsstoffer, skjondl han dog kun anseer dette for en usikker Formodning; men 

 ved Boettchers*) Undersøgelser har Eschrichts Mening fundet Bekræftelse. — Paa 

 Tversnit fandtes Lagene i Leddenes Masse meget utydelig adskilte. Kalklegemer mangle 

 ganske. 



Hos alle Exemplarerne, selv hos de største, viste Bagendens Beskaffenhed, at der 

 ikke var afstødt Led. Hvad de yngre angaaer, saa viste de i det Hele taget en lig- 

 nende Legemsform som de unge Exemplarer af B. cordatus, hvilke Leuckart har af- 

 bildet; men deres største Brede faldt længere tilbage. Hos Exemplarer af iO — 12"" Længde 

 var Kjonsredskabernes Udvikling paa samme Standpunkt som i den tilsvarende forreste 

 Strækning hos de større Exemplarer; at de skulde være meest fremskredne i Udvikling i de 

 midterste Led, saaledes som Leuckart beskriver det hos B. cordatus, har jeg ikke kunnet 

 finde ; i den bageste Strækning landtes her den samme deelvise uregelmæssige Sammen- 

 smeltning af Leddene, som hos de store Exemplarer. De ganske smaa og aabenbarl meget 

 unge Exemplarer (Fig. 80) af S — 10""" Længde viste endnu intet Spor til Kjonsredskaber; 

 Hovedet var kjendelig mindre og ufuldstændig udviklet. Hos ingen af disse Bændelorme 

 fandtes noget Spor til en sekundair Deling af Leddene som hos de nedenfor med Navnet 

 B. dubius betegnede Bændelorme. 



b. {BotJiri'ocephalus reticulatus spec. dvb.). I Uthlid mellem Thingvellir og 

 Geysir, omtrent 8 Miil fra Kysten, fandt jeg den ide Juli hos en Hund en Botlirioceplialus, 

 som i flere Henseender viste sig noget afvigende fra de ovenfor beskrevne. Jeg fik den 

 kun opbevaret- ufuldstændig, nemlig det forreste og det bageste Stykke, tilsammen af 10"" 

 Længde, og da den kun havde ligget kort Tid i Vand, inden den kom i Brændeviin, er den 

 opbevaret i temmelig sammentnikken Tilstand. 



") Citat 32. S. 13G o. f. 



