389 



Side det absolute Antal i Virkeligheden ganske vist stori'c end det, Finsen har fundet, da 

 der sikkert euduu Dndes Adskillige dermed, som ikke cre komne til hans Kundskab. Man 

 tur derfor antage, at det virkelige Antal af dem, der lide af Eckinococcus i en saa ud- 

 V i k 1 o t G r a d , at d c t k a n k j e n d e s, ligger imellem disse Grændser og for Øljord Syssel udgjør 

 mellem V.ts og Vas af hele Befolkningeu, for Thingø Syssel mellem '/21 og V130, eller for hele 

 dette Distrikt (med omtrent (0,000 Indbyggere, altsaa over ',7 af hele Island) mellem Vio og 

 *5u. Men hertil kommer endnu Antallet af dem, hos hvilke Blæreormene endnu ikke ere 

 saa vidt udviklede, at de kunne kjendes, og Andre, hos hvilke de maaskee aldrig opnaae en 

 saadan Udvikling. Hvor stort disses Antal er, derom kan man for Tiden ikke have nogen 

 Mening, og kun talrige Obduktioner vilde kunne give nogen Oplysning desangaacnde. Der 

 er ingen Grund til at troe, at Sygdommen skulde være bleven sjeldnere, siden Sehleisner 

 besøgte Island, og heller ikke er der Noget, som taler for, at Forholdet i den øvrige Deel 

 af Landet skulde afvige meget fra det 1 Nordamtet; i visse Egne, f. Ex. i Skaptafellsyslerne, 

 som jeg ikke besøgte, og hvor der for Tiden ingen Læge er ansat, er den maaskee noget 

 hyppigere, paa andre Steder, f. Ex. i Reykjavik, muligviis sjeldnere. Men i ethvert Tilfælde 

 staaer det dog fast, at Echinokokker Andes langt hyppigere hos Islænderne end i de fleste 

 andre Lande, og at de der foraarsage en af de meest faretruende chroniske Lidelser. Efter 

 den ovenanførte Beregning maa det vistnok ansees for sikkert, at der til Stadighed i det 

 Mindste er 1500 Islændere, som lide deraf i en saadan Grad, at det medfører meer eller 

 mindre Clempe. Andre Blæreorme end Echinococcus vides ikke at være fundne hos Alen- 

 nesket paa Island, ligesom det er en meget stor Sjeldenhed, at Islænderne lide af Bændelorm i 

 Tarmkanalen; hvilken Art det da er, veed jeg ikke. Oxyuris vermicularis er ifølge Meddelelse 

 fra Inspekteur Olrik i Grønland en stor Plage baade for de Indfødte og Europæerne. Jeg 

 troer ogsaa, at den undes paa Island, men neppe med nogen paafaldende Hyppighed. 



Echinokokkerne optræde paa Island i alle Aldere , og de kunne være tilstede gjen- 

 nem en længere Aarrække; der nævnes i Medicinalberetningerne ikke sjelden 20 — 30 Aar; det 

 er især omkring det 40de Aar, at Sygdommen kommer under Behandling. Men ikke sjelden er 

 den allerede i Barnealderen saa udviklet, at den medfører Døden eller helbredes ved Udtømmelse 

 af Echinokokblærerne ; 1 Medicinalberetningerne findes flere Tilfælde anførte, hvor Sygdommen 

 allerede hos Born paa fire Aar havde været kjendelig og efter 6 — S Aars Forlob forte til det ene 

 eller det andet Resultat. Finsen opererede i 1857 en Dreng paa 6 Aar, der havde baaret sin 

 Sygdom siden han var eet Aar. Under mit Ophold paa Island saae jeg flere Gange Born paa 

 8— 12 Aar, hos hvilke Echinokokblærer havde udspilet Underlivet til et overordentligt Omfang. 



Sygdommen frembyder paa Island ganske de samme Phænomener som andre Ste- 

 der, og hvis der foretoges flere Obduktioner, vilde man vistnok ogsaa undertiden finde 

 Echinokokblærer i Organer, hvor de nu undgaae Opmærksomheden. Som sædvanlig fore- 

 komme de hyppigst i Rughulens Organer, især i Leveren, hvorfra de ikke sjelden nd- 



