390 



tommes deels i indre hule Organer, deels ved Suppuration gjennem Bug^æggen eller, efler 

 at have gjennembrudt Mellemgulvet, gjennem Lungerne eller Ribbenenes ^lellemrum. De 

 islandske Lægers Bestræbelser gaae, som naturligt er, fornemmelig ud paa at udtømme dem 

 gjennem Huden, og den meest brugte Maade har været Punklur med en Trocart. Finsen 

 har med Held behandlet Mange ved JElsning efler den Recamierske Methode. Et mærkeligt 

 PhænomeU, som han jevnlig har iagttaget, er det, at Udtommeisen af Echinokokblærer ind i 

 Peritonæalhulen medfarer, som det synes temmelig konstant, et forbigaaende Neldeudslet. 



Der nævnes ogsaa adskillige Exempler paa Echinokokkernes Forekomst overfladelig 

 under Huden, og det synes, som om de da hyppigst udvikle sig omkring den everste Deel 

 af Brystkassen. Saadanne Svulster ere oftere blevne borttagne ved Operation. 



Echinokokblærerne forholde sig væsentlig som fremmede Legemer, og fremkalde ved 

 deres Tryk mangfoldige Funktionsforstyrrelser. De foraarsage ellers ikke i og for sig nogen 

 universel Liden. \ ed at briste, hvilket ikke sjelden skeer som Følge af Kontusioner, ligesom 

 og naar der opslaaer Suppurationer i Omfanget, kunne de let foranledige alvorlige Tilfælde; 

 men det kan ogsaa ende med spontan Helbredelse. 



Ved en fornuftig Lægebehandling kan der ganske vist udrettes en Deel mod 

 Echinokoksvulslerne; men Hjælpen maa væsentlig bestaae i al fjerne dem ved operativ Ind- 

 griben, som ingenlunde altid er fri for at medføre Fare og langtfra altid kan anvendes. 

 Lidelsens ISalur ligger for saa vidt klart for Dagen, som man veed. al den foraarsages af 

 Snyltedyr, der maae hidrore fra andre af samme Art og paa en eller anden Maade udven- 

 digfra komme ind i Organismen ; det maatle derfor være af Viglighed, for at kunne afværge 

 deres Indvandring, at komme til sikker Kundskab om, fra hvilken Bændelorm Islændernes 

 Echinokokker have deres Oprindelse, og om de ere forskjellige fra dem, der forekomme hos 

 Huusdyrcne. I denne Henseende moatle Fodringsforsog være det Afgjorende. Del var ved 

 V. Siebolds, senere af Andre gjenlagne Forsog, tilstrækkelig blevel godtgjort, at Duus- 

 dyrenes Echinokokker i Hundens Tarmkanal udvikle sig til T. Echinococcus, og det var flere 

 Gange lykkedes Leuckart'i, hos Svinet (derimod ikke hos Faarell al faae Echinokokblærer 

 udviklede ved al indgive dem .Eg af T. Echinococx^us. Men de Fodringsforsøg, man havde 

 gjort med Echinococcus af Mennesker, havde ikke fort til noget positivt Resultat. 



Küchenmeister") har meddeell, al han i 1853 gjorde 2 mislykkede Fodrings- 

 forsøg (uden Tvivl paa Hunde) med Echinokokker, som afgik fra et levende .Menneske, og 

 at Zenker har gjort et lignende uden Held. 



Ercolani og Vella*-) gave ligeledes Echinokokker af et Menneske til et Par 

 Hunde, uden at faae nogen Bændelorm udviklet deraf. 



•) Citai 16. s. 342. 



■) Oilat 9. S. 153. 



') ilmorie dtUa êodetà delle tdeme bioiogiehe in Torino. Tomata del 3 Oiugno. I8â5. 



