391 



Levison^'') fodredu 2 llundc og en Kat med Kcliinokokker af ot Mcnnoske; men 

 da de dræbtes 1 — 2 iMaaneder efter, gav Forsoget kun et negativt Resultat. 



Grunden lil, at man ingen Bicndelormc (ik udviklet, kunde enten ligge i, at man 

 ikke havde valgt et passende Dyr til Forsøget, eller i andre uheldige Omstændigheder. Saa- 

 danne Fodringsforsog lykkes ikke allid, selv om man har valgt det rette Forsøgsdyr, og til 

 al laae friske og levedygtige Echinokokker af Mennesker tilbyder Leiligheden sig ikke saa 

 overmaade ofte for dem, der ville udfore delte Forsog. Uagtet Küchenmeister antog 

 2 Arter af Echinococcus, formodede han dog, at Hunden ogsaa maalle være et af de Dyr 

 (han nævnte desuden Mennesket og Katten), hos hvilke den til Menneskets Echinococcus 

 (hans E. altricipariens) svarende Bændelorm fandtes, og eflerat Leuckart havde viist det 

 Uholdbare i Adskillelsen mellem E. scolicipariens og E. altricipariens, var der egentlig ingen 

 Gruild lil at betvivle, at ogsaa Menneskets Echinokokker liorle til T.Echinococcus. Mimi 

 paa Grund af Sagens Vigtighed trængte det dog lil at bekræftes ved Forsøg, og jeg maalle, 

 i Samslemning med Hr. Professor Leuckart, ansee dette for Hovedopgaven ved mine Under- 

 søgelser paa Island, hvor det var at vente, al Leiligheden dertil let maatte tilbyde sig. Da imid- 

 lertid Echinokoksygdommen der, hvor udbredt den end er, dog ikke forekommer saa almindelig 

 som man havde troet, bliver LeiUgheden til at faae passende Fodringsmateriale i Forhold dertil 

 sjeldnere, og Forsøgets Udførelse er paa Island af andre Grunde forbundet med Misligheder. 

 Ved den overordentlige Hyppighed af T. Echinococcus hos de islandske Hunde maa man vel 

 vogte sig for, at de Hunde, man benytter til Forsoget, ikke allerede iforveien have T. Echino- 

 coccus, og det gaaer derfor ikke an at benytte ældre Hunde; det er uundgaaelig nødvendigt at 

 bruge Hvalpe dertil og holde dem under saa strengt Tilsyn, at de ikke kunne faae Leilighed til 

 at fortære Echinokokker af slagtet Kvæg, som navnlig i Slagtetiden i Oktober Maaned saa hyppig 

 tilbyder sig. Finsen har tilt'ulde indseet dette, og ved de nedenanforle Forsog, som for 

 største Delen skyldes hans Medvirkning, efter bedste Evne sogt at forhindre det. En Bor- 

 gen for, at det ikke er skeel, er det til en vis Grad, at der ikke hos noget af Forsøgs- 

 dyrene fandtes nogen T. marginata eller T. Coenurus, der ellers ere saa almindelige hos de 

 islandske Hunde, og hvis Tilstedeværelse vilde have viist, at Forsoget ikke havde været til 

 at stole paa. De Forsøg, jeg paa Island har kunnet forelage eller i del Mindste til en vis 

 Grad kontrollere, ere, tilligemed el her fra Byen, følgende : 



1) I Efteraaret 1862 sendte Distriktslæge Finsen i 0\]uri\ nug el Glas mod Bæn- 

 delorme, som han havde fundet i en ung Hund, li\ilkeii lian nogle Maaneder iforveien 

 havde fodret med Echinokokker, udtømte fra et Menneske ved Operation efter den Reca- 

 mierske Methode. Disse Bændelorme fandt jeg at være 2\ cucumerina; men i det samme 

 Glas fandtes tillige eet modent Led af T.Echinococcus. Da han dengang ikke kjeudle denne 



') Disqvisitionea nonnuUae de Ecltinococcis adjecta Iiiåtoria morll. Diss. Inaug. Oryphiae 1862. 



