397 



Sclileisner liar veij al umliandle de mulige Aarsagcr li! Ilydalidesygdommen lios 

 iMeiiiiesket paa Island ogsaa omlalt uFaare-Uydaliden» , men efter den Beskrivelse, han 

 giver deraf, aabenbarl kun sijitct til Cysticercus tenuicollis. 



I den nyeste Tid har Finsen i sin Medicinal-lîeretning for 1858 fremhævet, at han 

 langt hyppigere end hos iNIennesker har fundet Uydatider hos Faar og Hornkvæg, især 

 Malkefaar og Køer, hvor de kun undtagelsesviis savnes. 



Jeg havde paa Island jevnllg Leilighed til at overbevise mig om Blæreormenes store 

 Hyppighed hos Drøvtyggerne. 



Cysticercus tenuicollis er der meget almindelig i Nettet hos Faarene; som oftest 

 Gndes kun nogle faa, men eengang bragtes mig, rigtignok som en Sjeldenhed, et JS'et med 

 50 Stykker. 



Dreiesygen saae jeg oftere hos Faar. I et Tilfælde havde Coenurnsblæren frembragt 

 Svinding og Gjennemhulning af Hjerneskallen, og dette er Noget, Islænderne ret godt kjende; 

 i saadanne Tilfælde, hvor man kan fole et blödere Sted, udtomme de nndertiden 

 Vædsken ved et Indstik for at holde Faaret ilive til Slagtetiden, da det har storre Værdi. 

 Hos et andet dreiesygt Faar var Hornet brækket af, efterat det ved Blæreormens Tryk var 

 blevet svagere ved Grunden. Som oftest forekommer Dreiesygen vel kun enkeltviis; dog 

 borte jeg Exempler paa, at den undertiden fremkaldte større Ødelæggelser; saaledes havde 

 Eieren af Reykjahlid i Thingo Syssel i det sidste Aar af Drelesyge mistet 10 p. Ct. af sine 

 (2 — 300) Faar, og Provsten paa Reykholt i Borgeljord Syssel engang 25 — 30 p. Ct. Ogsaa 

 sagdes det, at Hornkvæg, skjondt sjelden, angrebes deraf. Det er en almindelig, men 

 naturligviis feilagtig Formening paa Island, at Dreiesygen er arvelig; det Samme var Distrikts- 

 læge Thorarensen overbeviist om med Hensyn til Echinokokkerne hos Mennesket; men 

 ved noiere Kjendskab til disse Lidelsers Natur vil man let indsee Umuligheden af, at dette 

 skulde kunne være Tilfældet. 



Echinokokblærer traf jeg meget almindelig i Lungen og Leveren hos ældre Faar og 

 Hornkvæg, og ligeledes engang hos et Sviin, der slagtedes i Øfjord. Blærens forskjellige 

 Form og Storrelse hos Mennesker og Dyr maa uden Tvivl hidrore deels fra de forskjellige 

 Ernæringsforhold, hvorunder den udvikles hos de forskjellige Dyr, deels fra Beskaffenheden 

 af den Modstand, det omgivende Væv efter sin Bygning gjor mod Blærens Væxt. Hos 

 Dyrene forekomme Blærerne saavel i Leveren som i Lungerne, gjerne spredte i Paren- 

 Chymet, i langt sttirre Antal end hos Mennesket; de opnaae derimod ikke nogen saa 

 betydelig Størrelse, frembringe i alt Fald kun sjelden Dottreblærer, og have en kortere Levetid, 

 idet de ere langt mere tilboielige til at skrumpe ind og forkalke. Især forekom delle 

 Sidste mig at være Tilfældet hos 0.\en, og det staaer maaskee i Forbindelse med en storre 

 Tilbøielighed hos dette Dyr til Forkalkning af pathologiske Dannelser i Almindelighed. I 

 Leveren hos Faaret traf jeg flere Gange Blærerne af en meget uregelmæssig Form, ligesom 



