398 



forgrenede omkring i Parenchjmet . medens de i Lnnseme ejerne vare rundagtige, vistnok 

 fordi Lungevævet ved sin losere Bygning og større Forskydelighed gjor mindre Modstand 

 mod Blærens Væxt i alle Retninger. En saadan Formforskjellighed af Blæren kjendes ogsaa 

 hos andre Blæreorme, saaledes hos Cysticercus cellulosae, som, naar den forekommer i 

 Menneskets Hjerne, <xfle har en uregelmæssig Form og afsnorede Parlier, medens den i 

 Musklerne er regelmæssig aflang. 



Der kan ikke være nogen Tvivl om, at Ecbinokokkernes Hyppighed hos Islænderne 

 staaer i den neieste Sammenhæng med deres endnu sterre Cdbredelse som Blæreorm hos 

 de islandske Drovtyggere og som Bændelorm hos Hunden. Æggene af Hundens T. Echi- 

 nococcus maae afgive Spiren til Echinokokkerne baade hos Mennesket og Huusdyrene, paa 

 Island saa \el som andensteds. Paa den anden Side maa man antage, at Hundene faae disse 

 Bændelorme væsentlig fra Huusdyrene, og i alt Fald kun hoist undtagelsesviis fra Menne- 

 sker ved Afgang af Echinokokblærer paa den ene eller den anden .Maade. 



Hvad der i hoi Grad maa udsætte netop Islænderne for at befænges med Echinokokker, 

 er del i Forhold til Folkemængden betydelige Anlal saavel af Hunde som af Drovtyggere, 

 der lindes paa Island. 



Den islandske Hund danner en bestemt udpræget Race, men ogsaa kun een; Ihi 

 den ofle anførte Adskillelse mellem fjdr-hundar , dyr-hundar og dverg-hundar som for- 

 skjellige Afarter holder i del Mindste nutildags ikke Stik. Racen er i Reglen nogenlunde 

 recn; kun paa Handelsstedeme blandes den nogel ved Indforelse af fremmede Hunde. Den 

 er af .Middelslorrelse eller derunder, har en spids Snude, opslaaende Orer, en laadden Pels 

 og busket, opadkrummet Hale. En meget almindelig Farvetegning, — med hvilken man 

 ogsaa gjeme seer den fremstlllel i Afbildninger, f. Ex. i Gaimards Reiseværk*'), — er den, 

 at Rygsiden er sort, Brjsl, Bug og Lemmer samt Indersiden op Spidsen af Halen hvid, og 

 ligeledes en hvid Ring om Halsen : en Hund med denne Fanelegning kalde Islænderne slnHéltur, 

 d. V. s. med Halskrave. .Men man træffer dem ogsaa lidt heelt sorte, brune eller hvide, eller med 

 store uregehnæssige Pletter. Paa Grund af deres lanelige Kosl afsætte de ikke meget Fedt, 

 men de ere krafUg byggede. Mod Mennesker ere de ikke glubske, snarere nogel frygt- 

 somme; de have en naturlig Tilbeielighed til at jage efter Kreaturer og blive derved uund- 

 værlige for Islænderne. De benyttes ikke til at vogte Huset, da Eiendomssikkerheden er saa 

 stor, al delle vilde være overflodigt, og Lænkehunde kjendes ikke paa Island; heller ikke 

 til egentlig at bevogte Faarene ilhi disse gaae fril udel, men til al drive dem sammen, naar 

 de skulle hentes hjem, og dette skeer daglig med Malkefaarcne , som holdes nærmere ved 

 Gaardene, medens de «vrige Faar om Sommeren ere tilfjelds og kun om Eflcraaret drives 

 hjem: for «li ai l.fni.' Faarene ned fra utilgængelige Steder ere Hundene af stor Nytte. 



") y \ -:'. f. haie et en Groenland. Pari» 1838—43. 



