403 



nnsknr og Dyr om Vinteren leve sammenstuvede i smaa Rum , pre naturlige Folger af flet 

 kolde Klima og Landets ringe Hjælpekilder; det er slemme Hindringer for Ileenligheden i 

 liollgerne, og de lade sig paa Grund af Indbyggernes ringe Velstand vanskelig bortrydde. 



Seer man bort fra saadanne uheldige Forhold paa Island, som meer eller mindre 

 maae antages at befordre Echinokokkernes Udbredelse, men ikke eller kun i ringe Grad lade 

 sig paavirke, — saasom det kolde og tildeels fugtige Klima, Mangelen paa hensigtsmæssigt 

 Byggemateriale og Varmcmidler, det betydelige Faarehold, — saa lade IJIæreormlidelserne 

 sig dog paa flere Maader modvirke og vilde ved Indbyggernes egen Virksomhed, naar de 

 kom til Erkjendelse af Ondets Oprindelse, i en ikke ringe Grad kunne indskrænkes i 

 deres Omraade saavel hos Menneskene som hos Dyrene. Det Punkt i disse Snyltedyrs 

 Udvikling, hvor den lettest lader sig afbryde, er ved deres Overgang fra Blæreorm- til Bæn- 

 delormtilstanden. Uden at gjøre sig nogen Tanke om det Farlige derved overlade Islæn- 

 derne Lunger og Levere af Køer og Faar, der ere for overfyldte med Echinokokblærer til at 

 bruges som Føde for Mennesker, til Hundene, som gjerne ere tilstede, hvor der slagtes; og 

 det Samme skeer med de dreiesyge Faars Hjerner og med Blæreormene i Nettet. Det er 

 aabenbart, at naar man omhyggelig undgik dette og nedgravede eller paa anden Maade til- 

 intetgjorde Blæreormene, vilde Hundene faae langt færre Bændelorme og delte igjen gjøre 

 Blæreormene sjeldnere. Man kunde dernæst tænke paa at befrie Hundene for deres Bæn- 

 delorme ved Hjælp af ormedrivende Midler; men om det end kunde tilraades som ønskeligt, 

 er det dog forbundet med saa mange praktiske Vanskeligheder, at man ikke tor vente det 

 almindelig anvendt; med meest Nytte kunde man tye til dette Middel, hvor Dreiesygen op- 

 træder med usædvanlig Hyppighed og man derfor med Grund maatte have Stedets Hunde 

 mistænkte for at huse T. Goenurus. Et praktisk Beviis paa, hvad der ved disse Forebyg- 

 gelsesmidler kan udrettes, har Hr. v. Nathusius paa Hundisburg ved Magdeburg givet, 

 idet han derved har bragt Antallet af dreiesyge Faar i sin Besætning fra 20 p. Ct. ned 

 til 1—2 p. Ct. 



Islænderne maatte endvidere give sig saa lidt som muligt af med Hundene og hellere 

 henvise dem til al have Ophold i Staldene end i deres Badstuer, ligesom Reenlighed i 

 Almindelighed og især med Flensyn til Spiseredskaber og Fodemidler vilde være et virksomt 

 Middel til at afværge Ondet. 



Jo mere Hundene holdtes frie for de paagjældcnde Bændelorme, desto mindre vilde 

 Faren ved Hundeholdet være, men den vilde ved Siden deraf ogsaa kunne formindskes ved 

 al holde saa faa Hunde som muligt. Paa Island er Hundeholdet ikke underkastet nogen- 

 somhelsl Indskrænkning, og Hundenes Antal som Folge deraf overflndig stort. De blive ikke 

 saa slærkt nærede som andre Steder og koste derfor mindre at holde, saa al man ikke 

 lægger synderlig Vægt paa den Udgift, de foraarsage. Men foruden at de dog altid ere 

 tærende Individer, medføre de et ikke ringe indirekte Tab ved at paaføre de andre Huusdyr 



51* 



