404 



(ikke at tale om Mennesket) Blæreorrae, saa at det sikkert ogsaa vilde være til Gavn for 

 den islandske Huusdyravl, om der holdtes færre Hunde. 



En særegen Interesse frembyde Forholdene paa Færøerne, hvor de klimatiske og Land- 

 boforholdene have en Deel tilfælles med de islandske. Ogsaa der ere Hundene nødvendige 

 for Faareavlens Skyld; men deres Antal er meget ringe, idet det allerede ved en Forordning 

 af 2den April 1698, som strengt overholdes, af Hensyn til den Skade, Hundene kunne gjore 

 ved at bide Faarene, er bestemt, at der ikke maa holdes flere Hunde end Sysselmanden 

 og «de bedste Mænd i Bøigdelagene» ansee for nødvendige. Medens det i Reykjavik 

 vrimler af Hunde, seer man i Thorshavn ikke en eneste. I 1814 var Faarenes Antal paa 

 Færoerne 76,000 (hvorved uden Tvivl Lammene ere regnede med), Indbyggernes 5,600, 

 altsaa 1,180 Faar mod 100 Mennesker. Efter hvad der blev mig meddeelt i Thorshavn, er 

 DistoTiium hepaticum, der neppe findes paa Island, ikke sjelden paa Færoerne; Cysticercus 

 tenuicoUis skal være almindelig, og Dreiesygen havde paa Suderø været meget ødelæggende, 

 medens den er sjelden paa de andre Oer; Echinococcus synes slet ikke at forekomme der. 

 Man maa derfor antage, at T. marginata er almindelig hos de færoiske Hunde, T. Coenurus 

 derimod i del Hele taget sjelden , og T. Echinococcus mangler sandsynligviis. T. serrata, 

 der i Syd- og tildeels i Mellemeuropa, hvor der holdes Kaniner, synes at være den hyp- 

 pigste af Hundens Blærebændelorme, mangler uden Tvivl ganske paa Island, hvor der hverken 

 findes Harer eller Kaniner. Paa Færoerne maatte den i alt Fald forst være indført for faa 

 Aar siden, hvis den overhovedet Ondes der; medens der nemlig tidligere ingen Harer var, 

 ere de siden 18.j6, da Amtmand Dahlerup lod 2 Par Htirer fra Kragerø i Norge bringe 

 til Stromo, blevne særdeles talrige paa denne O, saa at der i Vinteren 1861—62 blev 

 skudt 100, i 1862—63 endog 200 Stykker. Mangelen af Ræve og andre Rovpattedyr har 

 maaskee der begunstiget denne betydelige Formerelse, medens Forsøgene paa at indføre Harer 

 paa Island cre mislykkede. 



I min Indberetning Ui Justitsministeriet i Efteraaret 1863 havde jeg tilladt mig under- 

 danigst al foreslaae: 



1) al Hundeholdel paa Island reguleres enten paa en lignende Maade som det alt længe 

 har værel Tilfældet paa Færoerne, eller dened, al der over bele Island indføres en 

 Hundeskål, for derved at holde Hundenes Antal indskrænket til det IS'odvendigste; 



2) at der foranstaltes udgivet et lille Skrift til Omdeling blandt Befolkningen, som for- 

 klarer Sammenhængen med Hundenes Forhold til Ilydalidesygdommen hos Mennesket 

 og til Dreiesygen hos Faarel, saml hvilke Forsigtighedsregler der bor iagttages for at 

 a^æ^ge disse Sygdommes Opstaaen. 



Af disse Forslag har Ministeriel efter del Kgl. Sundhedskollegiums Anbefaling bragt 



