452 



Om ''TiDSjTens Forhold mod Natron haves ikke saa fuldstændige Oplysninger som 

 om dens Forhold mod Eali, men efter hvad der i Almindelighed anferes, skulde man troe, 

 at der ikke var nogen synderlig Forskjel derimellem; kun paa eet Sted, hos Fremy, findes 

 en kort Bemærkning, som tyder ben paa, at der idetmindste i risse Tilfælde kan være 

 nogen Forskjel. Saaledes yttrer H. Rose, al begge ModiCcationer af Tintveiltehydratet ere 

 opløselige i Kali- og Nalronbydrat*), og ban stemmer deri overeens med Berzelius, som 

 alt tidligere havde anført, at Tintveiltebydrat, som er fremstillet af Tin og Salpetersyre, 

 opleses i kjendelig Mængde ved at digereres eller koges med Kalilud -i og forholder sig 

 paa samme Maade mod Natron^j. Ei beller gjør Fremy i sin første Afhandling om dette 

 Æmne nogen Forskjel derimellem. Uan angiver, al .Metatinsyrehydrat kan opløses i Kali 

 og Natron, og metatinsuurt Kali og Natron i Vandal ; men i en senere Afhandling, hvori 

 han kommer tilbage til den samme Gjensland, anfører han, at, medens baade Kali- og 

 Natronsaitel — hvilke ban nu fremstiller uden Anvendelse af Varme, for at >>Tinsyren ikke 

 tildeels skal omdannes til *Tinsyre — ere uopløselige i stærke Oplosninger af vedkommende 

 Alkali, saa er kun Kalisaltet opløseligt i Vand; Natronsaitel er, som han udtrvkker sig, 

 • neppe opløseligt* deri^i. Ingen af disse Forfattere angive imidlertid Noget om .Maaden, 

 hvorpaa en snur Oplosning af ^Tinsyre forholder sig mod Natron. Bvor der hos dem er 

 Tale om en saadan og et ildfast Alkah, nævnes bestandigt kun Kali. Naar man da seer 

 efter, om ikke andre ansete Forfallere leilighedsviis maaile meddele nogen Oplysning derom, 

 finder man jævnligt anfort, at ved Tilsætning af el Alkali giver en Tinsyreopløsning et h\idt 

 Bundfald, som efler Opløsningens Beskaffenhed er »Tinsyre- eller ""Tinsyrehydrat, men 

 som i begge Tilfælde opløser sig let i Overskud af Bundfældningsmidlet. Nogle benytte 

 blot Fællesnavnet «AlkaU«; Andre nævne derimod udtrykkeligt Natron ved Siden af Kali, 

 uden at y tire Noget om, al der er en Forskjel derimellem. .Men der er dog ved ^Tinsyre- 

 oplosningen en stor Forskjel, som i al Korthed kan udtrykkes saaledes, al Kalibundfaldel 

 opløser sig let i Overskud af Bundfældningsmidlet, Natronbundfaldet derimod ikke. 



Fremstiller man nemlig en sallsuur Oplosning af ^Tinsyre ved Behandling af sæd- 

 \anligt *Tinsyrebydrat laf Tin og Salpetersyre o. s. v.) med stærk Saltsyre, Filtration, gjen- 

 tagen Ld\askning med Saltsyre af Vf. l,i |af Grunde, som senere skulle blive fremsatlel, 

 og derpaa følgende Tilsætning af Vand, saa giver Kali med en saadan Oplosning et h\idt 

 Bundfald, men, tilsat i passende Overskud, opløser det atter samme. Ved yderligere Til- 

 sætning til den klare Blanding kan det vel paany frembringe Bundfald, men ved Oplosninger 



') Poçsïndorffs AnDaltn der Phtsik ond Chemie, 1848, Bd. 75, S. 13. 



') Aoiules de chimie. 1813, t. 87. pas. 68. 



*) Lehrbuch der Chemie. 1834. Bd. 3, S. 341. 



*) AoMles de chimie et de pbisiqoe. 1844. L 12. pag. 473. 474. 



'; Anoalea de chimie et de phjsiqoe, 1848, t. 33, psg. 39Ô, 396, 399. 



