475 



fremsat af Fremy, og dens Riglighed bestyri<es ved R. Webers Forsng'), ifolge hvilke 

 en saltsiuir Opløsning efterlod ved Afdampning over Kalk og Svovlsyre en fast Substans, 

 der lilnærmelsesviis beslod af SnCl-, ZSnO" + bllO, og l'rcmbragle ved Tilsælning af 

 stærk Saltsyre et Bundfald, som, torrct paa Teglsteen o. s. v., indeholdt omtrent SnCl'^ mod 

 'iSnO\ 



■ Til nogle af disse Angivelser maa jeg gjørc et Par Bemærkninger. 



Naar der angives af Berzelius, og efter ham af alle andre Forfattere, alTinsyre- 

 hydrat, som er fremstillet af Tin og Salpetersyre, antager en gnul Farve ved Behandling 

 med stærk Saltsyre, da forholder dette sig vistnok rigtigt, men maa dog forstaaes saaledes, 

 at det kun er Vædsken, som bhver giml; den uoploste saltsure ''Tinsyre er ganske hvid. 

 Hvorfra den gule Farve stammer, er ikke vanskeligt at gjore sig Rede for, naar det an- 

 vendte Hydrat er fremstillet af sædvanligt Tin; thi det indeholder da en ringe Mængde af 

 andre Ilter, navnlig Jernilte og Kobberilte, som trods den frie Salpetersyre og Udvaskningen 

 tilbageholdes af ^Tinsyren-), men idetmindste tildeels opløses af Saltsyren og farve den 

 guul. At der opløses Jernilte, kan efter Filtration og Fortynding ligefrem paavises ved 

 Rhodankalium; og at der opløses Kobberilte, kan godtgjores ved Tilsætning af et Par Draaber 

 svagt Svovlbrintevand til en anden Deel af den samme Vædske. Blandingen antager da en 

 mørk Farve og afsætter efter længere Henstand nogle sorte Fnug, som samlede og udvaskede 

 paa et Filter, derefter torrede og forbrændte tilligemed dette og dernæst opløste i ganske 

 lidt Saltsyre, give en tydelig Kobberreaction med guult Cyanjernkalium. Men den gule 

 Farve skyldes dog ikke disse Ilter alene; thi den træder ogsaa frem, om end meget svagt, 

 ved det af fuldkommen reent Tin') fremstillede Hydrat og kan her alene tilskrives den 

 Omstændighed, at Hydratet er salpetersyreholdigt, om det end er udvasket nok saa længe, 

 og derfor i Vexelvirkning med Saltsyren frembringer bl. a. frit Chlor i ikke uanseelig 

 Mængde. At Farven slet ikke skyldes den opløste Tinsyreforbindelse, fremgaaer deraf, at, 

 naar det Uopløste skylles et Par Gange med stærk Saltsyre, saa antager ny tilsat Syre 

 aldeles ingen Farve ved videre Henstand dermed. At den gule Farve oieblikkeligt forsvinder 

 ved Tilsætning af en Draabe Tiuforchlor, taler ligeledes for, at den er uvæsentlig. 



Derimod er Roses Angivelse, at en længe opbevaret Oplosning af flygtigt Tin- 

 chlorid indeholder '" Tinsyren oplost i en mindre Mængde Saltsyre, end man ellers vilde 



') PoggendorlTs Annalen der Physik und Chemie, lS6i, Dd. 122, S. 367. 



') DeUe er ved en anden Leilighcd godlgjort af II. Rose; Poggcndorfls .\nnalen, 1S6I, Dd. 112, S. 163. 



^) l'"or at erholde et saadant, har jeg, i Stedet for den sædvanlige Frenislillingsniaadc, der ikke giver 

 et reent og navnlig jcrnlïitTin, anvendt folgende Fremgangsniaade: Tinspaancr iltedes med Salpeler- 

 syre, det udvaskede og tonede Iljdrat behandledes med slærk Saltsyre, den saltsure '»Tinsyre op- 

 løstes i rigeligt Vand og bundfældedes med fortyndet Svovlsyre, den svovlsure i>Tinsyrc udvaskedes 

 omhyggeligt, torredes, glodedes og reduceredes endelig ved Glodning i en Porccllaindigcl med reent 



Sukkerkul under Tilsætning af kulsuurt Ammon. 



GO* 



