514 



den anden. Denlinerørene ere meget fine, vise sig snart som raorke Linier, snart begrænd- 

 sede af en enkelt Kontour paa hver Side og lyse og klare i Midten. Udad mod Epider- 

 mis have Stammerne ingen eller meget faa Grene, men deres Antal tillager efterhaanden 

 indad, eftersom de nærme sig del i Bølger formede Lag. Grenene ere korte og afgaae i 

 Begyndelsen under en ret Vinkel, længere indad bliver Vinkelen spidsere. Dentinerorenes 

 sidste Ender fremtræde under noget forskjellige Former; snart seer man en lille fin kolbe- 

 formig Opsvulmning, snart ender Roret eller Grenen fint tilspidset og forsvinder for Synet; 

 i enkelte sjeldnere Tilfælde gaae lo hosliggende Ror eller Grene over i hinanden og danne 

 en Slynge. Samtlige Rorenes sidste Ender ligge op mod det i Bølger formede Lag uden 

 at være adskilte derfra ved nogen lige eller skarp Linie. Man har i disse Plader Leilighed 

 til at see Dentioerørenes sidste Ender under meget gunstige Forhold. Medens de ellers 

 ere at sage ud mod en Tands eller el Skjæls Overflade, bvor de kunne være udsalte for 

 Slid, vende de her indad mod Legemet^ og man er derfor sikker paa al have dem hele for 

 sig, ?»"oget, som ogsaa var Tilfældet med det særskilte System i Basis af Rokkernes Pigge 

 og navnlig i den lialvkugleformige Del af Skjællene hos de sidst beskrevne Dyr af Trygongruppen. 

 Del fremgaaer af det Foregaaende, al Dentinerørene tilsyneladende have el aldeles 

 abnormt Forlab, idet de gaae udenfra indad, medens deres Forlob f. Ex. i en Tand er 

 indenfra, fra Tandkimen, udad. Vanskeligheden ved al tyde delte Forlob forøges yderli- 

 gere der^ed, at man i Regelen ikke finder eller faaer Ole paa Denlinens Kime; thi af dens 

 Plads vil Dentioerørenes Forlob være afhængig og saaiedes kunne forklares. Men For- 

 holdet oplyses, naar man undersoger de kegleformige Tome, som forekomme under Bugen 

 og foran Oienhulen hos forskjellige Ostracionarter. Paa Længdesnit af saadanne Torne seer 

 man, at Dentinerorenes Leiring ganske er lig den, der findes i Dentinelaget paa Pladerne. 

 Yderst ere Tomene omgivne af den tynde pigmenterede Epidermis. Croiddelbart under den 

 udstraale Denlinerørene saaiedes, al de lige eller i en let Bue forløbende Stammer vende 

 deres aabne Mundinger udad mod Tornens Overflade, medens aß med lairige Grene be- 

 salte sidste Ender vende indad og fra alle Sider under omtrent en ret Vinkel nærme sig 

 Tornens .4xe. Ud mod Toraens Spids stede disse Ender umiddelbart mod hverandre: 

 derimod længere nedad mod Tornens bredere Rod stode de mod en fibrøs Masse, hvormed .\xen 

 er fjldt, og som har samme Kegleform som Toraen. Uagtet denne Masse i sin üelhed ikke 

 udgjør Tomens Rime paa samme Maade som Massen i den kegleformige Hulhed i en 

 Tand, afgiver den dog Grandlaget for den Kime, som Dentinen skylder sin Nærværelse. 

 Langs med hin .4xe og kun i ringe AfsUnd fra den forlober der nemlig en Kanal, hvilken 

 man kan betragte som en Hovedkanal. Fra denne Kanal ndgaae lodret udad andre Kana- 

 ler, som kunne være forbundne indbyrdes ved Tverkanaler, hvorved der fremkommer For- 

 mer som et H eller el V. Disse Kanaler forlsælle deres Forløb udad og ende umiddelbart 

 under den brune pigmenterede Epidermis, og jeg har ikke kunnet forfølge dem udenfor 



