566 



(Icônes plant, el analyses etc. Norimb. 1747 — 62) er den afbildet som Puccinia cristata (3. 

 p. 254 t. 66). Persoon kalder den Puccinia Juniperi (Disp. meth. fung. p. 38 t. 2 f. 1 a. e. 

 og Syn. melh. p. 228). I Gmelins Systema naturæ (1791) beskrives den som Clavaria re- 

 sinosorum. Som Tremella juniperina opføres den af Villars (Hist. des pi. du Dauphiné 

 p. 1007 t. 56), som Tremella Sabinæ af Dickson (Plant, crypt. Bril.) og af Jacquin (Collec- 

 tanea 2 p. 173 — 74). — Link var den forste som henforle Bævrerusten til en egen Slægt, 

 Podisoma (Observ. niycol. I. p. 7), og denne Sla'gt er bleven almindelig anerkiendt af alle 

 senere Mycologer, af Nees v. Esenbeck (Syst. d. Pilze p. 18 T. 1 f. 15), af E. Fries (Syst. 

 myc. 3. p. 507, Summa Veg. Scan. p. 474), af Corda (Icon. Fung. V. 3. p. 36 t. 6 f. 93) 

 og af Tulasne (Ann. se. nat. 4c Ser. Tome II. p. 186). 



Bunrerusten beslaaer af det i \ ærlplanlens Bark skjulte og percnucrende Mycelium 

 og af de herfra hvert Foraar fremskydende geleaglige Formeriugslegemer. 



Myceliet er dannet af meget line Hyfer: rnrdannede, gaiïelformig grenede Celler, 

 som neppe have ,{,„ Mm. i Tværmaal. Cellehinden er meget tynd og gjcnnemsigtig. 

 Celleindholdet bestaaer næsten udelukkende af temmelig store, næsten kugleformede, lyse- 

 gule Oliedraaber (Tab. I f. 25), der her, som hos Svampene overhovedet, erstatte Amylum. 

 Mycelietraadene bane sig Vel fra Celle til Celle, gjennemborende Cellehinden, og danne saa- 

 ledes tilsidst et alle Barkcellernc indtagende Væv (Tab. I f. 24 a). 



Om Vinteren kjendes denne Snyltesvamps Tilstedeværelse kun derved , at Vært- 

 plantens Grene ere mere eller mindre knudeformig udvidede paa de Steder, hvor Darken 

 er gjenncmvævet af Myceliet. Forst i April vise Formcringslegemerne sig, idet de som 

 smaa, temmelig faste, mørkebrune Legemer gjennembryde Barken og indtage i tætte Hobe 

 større eller mindre Partier af Grenene i hele disses Omkreds (Tab. I f. 1). Disse Legemer 

 komme frem af Barken og slaae denne tilside, ganske paa samme Maade som Adventiv- 

 knopperne (Tab. 1 f. 1 a, a'), med hvilke de ofte i Begyndelsen have stor Lighed. Efter- 

 haanden som de vo.\e, antage de mere Kcgleformen, saalcdcs som det sees paa hosslaaende 

 Træsnit Fig. 1, og omtrent midt i Mai have de opnaact deres fulde Størrelse. Det er 

 imidlertid kun i lort Veir, at Formcringslegemerne have den ovennævnte Deskaffenhed; 

 efter Regn eller naar der er faldet Dug, svulme de , blive lo til tre Gange slorre og danne 

 geleagtige, rodgule, balvgjennemsiglige, bævrende .Masser (Tab. 1 f. 2 og Træsnit Fig. 2). 



Vi ville først betragte Bygningen af de udvoxne Formeringslegemer og dernæst for- 

 følge disses Udvikling fra Myceliet. — Forraeringslegemerne beslaae af en klar gclcagtig 

 Masse og af talrige gule og brune Sporer. Allerede en svag Forstorrelse er tilstrækkelig til 

 al vise, at den geleagtige Masse udelukkende er danncl af Sporernes meget lange og 

 tynde, valseformede, vandklare, indvendig hule Stilke (Tab. 1 f. 3, 7—10, 14), som, idet de 

 indsuge Fugtighed, meget stærkt svulme og klæbe tæl sammen. Sporerne ere tocellede 

 som hos Puccinia og slemme ogsaa væsentlig overens med Pucciniasporerne i Bygning. 



