568 



Mangel paa Fngtighed atter trække sig sammen, ere de paa hele deres Overflade beklædte 

 med de afsnorede Knopceller, som danne et meget fint rødgult Pulver. Tidligere antog 

 man at disse Knopceller, som ved den svageste Vind fares langt bort, kun spirede paa 

 Sevenbommen og her tjente til Dannelsen af nye Formeringslegemer, men spm det af det 

 nedenfor beskrevne Indpodoingsforseg vil sees, kunne disse Knopceller kun spire paa Pære- 

 træets Blade og fremkalde her Gitterrust. 



Ved at betragte et meget tyndt Gjennemsnit af et ganske ungt Formeringslegeme 

 under Mikroskopet vil man see, hvorledes Sporerne dannes af det i Barken skjulte .Myce- 

 linm (Tab. 1 f. 2i). Det forste Anlæg til en Spore viser sig som en i Enden kolleformig 

 udvidet Forlængelse af Mycelietraadene (f. 24 b) med et graat, komet Slimindbold. Snart 

 danner der sig en Tværræg (f. 26), og man seer saaledes del forste Anlæg til Stilken og 

 Sporen. Medens Stilken stadig forlænger sig, voxer Sporecellen, og i det, endnu graa, Slim- 

 indhold sees talrige Vacuoler if. 28). Naar Sporecellen er bleven lidt storre, indsnævres 

 den paa Midten, og her viser sig den ovenfor omtalte Cellekjæme, medens paa samme 

 Tid Slimen er bleven mere gul (f. 291; kort efter er Cellekjxrnen forsvunden, og i dens 

 Sted sees en Tværvæg (f. 31); Sporen er da væsentlig færdigdannet. .Nogle Sporer synes 

 at blive hemmede i deres Cdvikling: de bestaae kun af en oval Celle, der er forsynet med 

 fire Spirehuller, to i Nærheden af hver Ende tf. 32— 34i. Ved at betragte det f. 24 frem- 

 stillede Udviklingstrin af et Formeringslegeme, vil man see at det har den største Lighed 

 med en Puccim'a. Podosoma kan derfor betragtes som en fuldkomnere Form af Puccinia 

 kun forskjellig fra denne ved længere geleaglige, svulmende og sammenklæbende Spore- 

 slilke. Det var derfor en meget riglig Takt, som ledede den forste Beskriver af Bævre- 

 rusten jMichelii til at henfere denne til Puccinia, medens senere Forfattere af en mere lil- 

 sjueladende end virkelig Lighed lode sig forlede til al stille den sammen med Bævre- 

 svampen {TremeUa). — (Ivorvidt de ovenfor beskrevne brune Sporer have nogen særegen 

 Beslemmelse, maa endnu ansees for uafgjort; deres tvkke Hinde gjor del sandsynligt, at 

 de ere istand til al vedligeholde deres Spireevne i længere Tid end de andre Sporer. 



Gittermsten (Roestelia caneellata Jacqj 



er ferst beskrevet af Jacquin iFlor. austriac. Jcones 1 773—78) under .Navn at Lyco- 

 perdon cancdlatum. tuder samme Benævnelse er den oplaget i Linnés Suppl. pi. sysl. 

 veg. p. 453 (1781) og afbildet i Flora dan. L 701 og hos Sowerby iColour. fig. of engl, 

 fungi t. 410). Persoon var den ferste, som saae, at Gitterrusten i Bygning stemmer 

 nærmere overens med Skaalrusten og henførte den til denne Slægt (Syn. melh. fung. p. 205), 

 og som Æcidium cancellatum forelommer den hos mange senere Forfattere : bos De Can- 

 dolle (Flor. franc. 2. p, 2051, hos Nees v. Esenbeck iSyst. d. Pik. t. 1 f. Il, hos Gmelin 



