569 



(Syst. p. 1472), hos [lumboldt (Fl. frib p. 127|, Berkeley (Fl. angl. 2. p. 37.3), Walirolh (Fl. 

 crypl. Germ. 2. p. 250) og hos Urongniarl (Essai d'une classif. des Champ. 1. 1 f. 1). Link 

 derimod har beskrevet den som Cæoma Roestelites (Wiild. spec, plant. V. C P. 2 p. Gi) og 

 Schlechteodal som Cæoma caiicellatum (Fl. berol. p. 111). Ilebentisch var den farsle, der 

 (1804) lagde Gitterrusten lil Grund for en egen Slægt, som han efter Apotheker lloestcl 

 kaldte Roestelia (Flor. neomarch. prodr. p. 305), og denne Slægt er bleven anerkjendl af 

 alle senere Mycologer: Corda (Icon. V. p. 55. t. 3 f. 29), Frics (Sum. Veg. Scand. p. 510), 

 de Bary (Brandp. p. 7^ t. VIII), Tulasne (Ann. se. nat. 4e ser. 1854. Tome 2 p. 174). Dog 

 har Chevallier uden Grund dannet et andet JNavn for Gitterruslen, som han kalder Ciglidea 

 calyptratum (Fl. par. p. 384). 



Gitterrusten voxer paa Pæretræets Blade og viser sig omtrent midi i Mai paa disses 

 Overflade som gule Pletter, der betegne de Parlier af Bladkjodet, i hvilke Biadgrontcl ved 

 Mycelielraadenes Indvirkning er begyndt at blive destrueret. Paa disse Pletter vise sig 

 snart talrige rødgule Vabler (Tab. II f. 2), der ere det forste Anlæg til Sperraogonierne. 

 Disse Organer danne sig i Reglen i Omkredsen af det sig straaleformig udbredende Myce- 

 lium, saa at de næsten komme til at ligge i en Kreds eller, da der bestandig komme nye 

 til udenom de ældre, i flere uregelmæssige Kredse (Tab. II. f. 1, 3). De yderste Spermo- 

 gonier ere altsaa de yngste, eller Udviklingen er centrifugal. De vise sig ved en svag For- 

 størrelse som et lille rodbrant kegleformet Legeme med en Aabning i Spidsen, gjennem 

 hvilken en ret eller krogforniig bolet Slimlap skyder sig ud (f. 4 , 9). Et stærkt forstorret 

 meget tyndt Gjennenisnit af en udvoxen Spermogonie viser, at den er et næsten kugle- 

 formet i Bladkjodet nedsænket hult Legeme, dannet af et tæt Væv af meget line Mycelie- 

 traade. Spermogouien løfter Overhuden iveiret og sprænger denne, og fra hele dens ind- 

 vendige Væg udgaae meget fine Traade (sterigmata), som i Enden afsnøre meget smaa af- 

 lange Celler (spermatia). Meget længere Traade, som ikke danne Spermatier, rage frem 

 gjennem Spermogoniens Aabning. Alle disse Traade indeholde en rodgul Slim, eller Ind- 

 holdet har mere Karakteren af Oliedraaber (f. 6). Spermatierne udfylde Spermogoniens 

 Bulhed, og indhyllede i Slim danne de den ovenfor omtalte, gjennem Aabningen frem- 

 skydende Slimtap. Spermatierne ere aflange eller ægformet-aflange, svagt lysegule, neppe 

 j^ö Mm. lange; de have en meget tynd Hinde, og CelleindhoUlel viser sig utydelig 

 kornet (f. 7). Spermogonierne indtage altid kun de tættere, af verticale Celler dannede, 

 Bladels Overflade tilhorende Cellelag (f. 5, b), som ligge over de midt gjennem Bladkjodet 

 gaaende Karbundter (f. 5 c). De begynde, naar de have udtoml deres Indhold, eder faa 

 Dages Forløb at antage en morkerc Farve og vise sig, idel de efterhaanden ganske skrumpe 

 sammen, lilsidst som smaa morkebrune Pletter (f. 9). Længere hen paa Sommeren antage 

 de af Myceliet gjennemvævede Partier af Bladets Overflade en meget livlig gul og rod eller 

 rødbrun Farve, saa at Bladene herved endog kunne faae el rel pynteligt udseende (f. 8). 



Vidensk Selsk. Skr., 5 Række, noturvideiisk. og mailicm. AfJ , 7 BJ *^ 



