570 



Spermogonierne antages som bekjendt at slaae i Befrugtniogens Tjeneste og at svare til de 

 heiere Planters mandlige Befrnglningsorganer. Hvorledes Befrugtningen her foregaaer, er 

 det imidlertid ikke endnu lykkedes >"ogen at iagttage. ERer Analogien med de Svampe, 

 hos hvilke Befrugtningsakten er kjendt, maa man antage, at Spermalierne fores ned gjeanem 

 Spaltaabningerne og saaledes komme i Berøring med det qvindelige Befrugtningsorgan, som 

 herefter giver Anledning til Dannelsen af de paa Bladets Underside fremtrædende Sporehuse. 

 Naar Spermogonierne have udspilt deres Rolle , hengaaer der lang Tid , uden at 

 man mærker nogen Forandring af Bladet. Forst langt ind i August og undertiden ferst i 

 Slutningen af denne .Maaned begynder Bladkjedet paa Underfladen at svulme og hæve sig 

 pudeformig iveiret, medens det tillige antager en brunlig Farve, noiagtig ligeunder de 

 samme Steder, hvor Spermogonierne sidde paa Overfladen. Fra disse Cellevævspuder be- 

 gynde Sporehusene noget senere at dukke frem, og da Cellevævet i Omkredsen af hvert af 

 de gradvis fremskydende Sporehuse hæver sig kegleformig iveiret, saa fremkommer herved 

 et Minialurbillede af mange smaa Vulkaner, af h\is Krateraabning Sporepulveret udspyes 

 (Tab. III. f. 1, 2(. Sporehu.«ets Hylster vedbliver at være lukket i Spidsen, men uåbner sig 

 paa Siden i Længderidser, saa at der herved dannes ligesom et Gilter, gjennem hvilkel del 

 mørkebrune Sporepulver drysser ud. Det er denne Sporehusels Bygning, som har givet 

 Anledning til Benævnelsen GitlerrusL Gjennemsnil af den endnu unge Cellevævspude viser, 

 at denne opstaaer dened , at der i den inderste Del af del Cnderfladen tilhørende ganske 

 tynde Cellelag (Tab. U. f. h, umiddelbart under c) foregaaer en meget livlig Celleformering, 

 idet der ved fortsat Tvedeling af Cellerne dannes el mægtigt Lag Parenchym. Disse ny- 

 dannede Celler ere baade i Form, Størrelse og Indhold meget forskjeiiige fra de Celler, 

 hvorfra deres Dannelse udgaaer. De cre ikke som ellers Cellerne. i tnderfladeos Paren- 

 chym horizontale, men have deres Længdeaie lodret paa Bladfladen. De ligne allsaa mere 

 Overfladens Celler, men ere mange Gange større (Tab. Hl. f. 6 a, a'i; desuden indeholde 

 Cellerne isledetfor Bladgrnnt Stivelsekorn, saa at disse Puder af hyperlropherel Bladkjød 

 — af nogle Forfattere betegnet som «pseudostroma» — bestaae af hvidt og fast Cellevæv, 

 næsten ganske som Kjedel i en Kartoffel. Det første Anlæg til Sporehuset sees i den 

 inderste eller nærmest Bladets Overflade liggende Del af del saaledes omdannede Cellevæv 

 og bestaaer af el meget lille, hvidt, kugleformet Legeme (Tab. III. f. 3|, danjiel af over- 

 maade fine, næsten parallele rørformede Celler. Eflerhaanden som dette Legeme voxer, 

 bliver del mere ægformet og tilsidsl aflangt (f. 3, 4, ô|; med sin spidsere Ende brvder del 

 gjennem Overhuden, og del færdige Sporehus er med sin halve Del nedsænket i Celle- 

 vævspuden, medens den anden halve Del rager op over samroe (f. 5). De Forandringer, 

 som der under Sporehusels Udvikling foregaaer med de oprindelig ensdannede Celler, ere 

 feigende. Del alleryderste Cellelag i hele SporehuseU Omkreds bliver til Hylster (peridium), 

 medens hele den bdre Del danner Sporeleiet; men i hele Sporeleiet voxe Cellerne paa 



