786 SILVERTÄRNA. 
vid olika väderlek, men utgöres alltid av levande djur. Över 
vattnet kan hon hålla sig på ett ställe i luften med nedåt rik- 
tadt näbb och störtar ned på den fisk eller annat djur, som hon 
ger i vattendraget. Då hon fiskar, flyger hon med långsamma 
vingslag; upptäcker hon en fisk, stannar hon i flygten, slår med 
näbbet åt höger och venster; då hon nedstörtar, bär hon vingarna 
tätt intill kroppen. Härvid kommer hon sällan helt och hållet 
under vattenytan; då hon åter kommer upp, skakar hon sig. Ofta 
bär hon då i näbbet en fisk, med hvilken hon flyger bort. Man 
har sett henne giva den åt en annan fogel, troligtvis en unge. 
Hon förtär, enligt FzEiLDEn, 1 de nordligaste trakterna av N. 
Amerika en amfipod: Anonyx nugaz. Då Clupea sprattus kommer 
in i vikarna på Island, förföljes den jemt av henne. Hon slår 
efter sårade foglar eller efter andra i luften uppkastade föremål. 
Hon fiskar hela dagen och följer 
På Grönland 
tar hon småfisk: Themisto arctica, Clupea sprattus, Gasterosteus acu- 
Ungarna få daggmaskar. 
fiskstimmen, som av Sjelar drivas mot vattenytan. 
leatus, Sygnatus acus; Melolontha, även daggmask och Clio. Då 
hon fiskar, misslyckas hon oftare än hon lyckas; fiskar helst, då 
havet är lugnt, FaBErR. Vid Spetsbergen förtär hon Clio, Lima- 
cina arctica m. m. På Färöarna småfisk och blötdjur; hon ploc- 
kar på marken sniglar och insektslarver, hvarigenom hon anses 
gagna. Hos oss förtär hon småfisk, Strömming m. m. Enl. NAUMANN 
utgöres hennes föda av Gasterosteus pungitius, G. aculeatus, små 
Clupea; små Krabbor, Crangon vulgaris, Palemon squilla, Gam- 
Hon sväljer bytet alltid 
helt, flyger ofta med en fisk i gapet, hvilken hon får lemna ifrån 
sig till en annan eller till en Lestris. Vid stormig väderlek tager 
hon under flygt insekter på land och följer stundom plogen. v. 
DrostE säger, att Tärnorna icke äro belåtna vid blåst, emedan 
marus gammarellus, Arenicola marina. 
4 (4 kb 
Va nt vii 
STERNA MACRURA. 
icke några fiskar då närma sig vattenytan; i Ostfriesland tar hon 
1 synnerhet Gasterosteus spinachia. 
Häckar kolonivis, vanligast nära havet, på stränder bevuxna 
med låga strandväxter eller på bar sand. Gräset nedtrampas och 
derpå läggas några få strån; är det deremot på sand, så utgöres 
det endast av en liten håla eller av en tånghög; sådana äro nä- 
stan alltid upptagna av bon. Stundom har hon sitt bo på en 
sten eller på jord eller på en naken häll. Parar sig stundom på land. 
Båda könen hava ruvfläck. Även på Spetsbergen och N. Semlja 
äro bon på låga näs och holmar med sand och småsten. På 
Färöarna häckar hon kolonivis, stundom temligen långt från 
stranden och uppe vid fjellen; även på låga holmar. Om hon 
flere gånger mistat sina ägg, häckar hon stundom på ängar med 
lågt gräs. Äggen äro då mörkare, ofta gröna och bruna; mera 
sällan häckar hon vid sött vatten. Äggen läggas någon gång så 
nära vattnet, att de bliva överspolade, hvilket icke hindrar ut- 
kläckningen. Hon lever i engifte; lägger om ägg 3 gånger, ifall 
de förloras, enligt ÖpmaAnNN På Spetsbergen träffade MARTENS 
boet på en mosse. Ägg på bara marken. Ägg och dunungar, 
till färgen liknande marken, träffades av NORDENSKIÖLD. Bor på 
låg gräsvall, ägg 2—3 i en liten grop utan bädd; ofta 2, stun- 
dom 1, sällan 3, FaABErR. E. v. HomEYER omtalar, att hon hade 
1 ett bo lagt ägg tillsamman med St. hirundo. 
Ruvningstiden uppgives av ÖDmANN till 14 dagar, av FABER 
till 30 dagar, hvilket nog är ett skrivfel; enligt NAUMANN 15—16 
dagar. HFogeln ruvar om natten', om dagen äro äggen utsatta 
för solvärmen, och de ruvas blott från och till, en uppgift som 
väl härleder sig derifrån, att fogeln lätt skrämmes från äggen. 
Under tiden, säger ÖDMANN, matas honan av hanen. Vid boetäro 
föräldrarna mycket modiga, anfalla Lestris parasitica och Havs- 
