764 SKRÄNTÄRNA. 
Enligt Baird är Nord-Amerikas fogel lika med Europas, 
”men större. Arktiska Amerika S. ut om vintern till mellersta 
staterna, dock ej talrik. Labrador, der den häckar, till New Jersey, 
SAUNDERS. New Jersey, Maine, Coves m. fl. Nordamerikanska 
kusten av Atlantiska oceanen; i Utah i maj 1850, S. F. Bairbp. 
Vid Slave Lake sällsynt, B. R. Ross. Under häcktiden vid 
arktiska kusten till Hudson-viken; södra gränsen om vintern 
Carolina, ALLES. Om vintern i N. delen av Illinois, RiIpDeawAr. 
Sandwich- och Vänskaps-öarna, NAUMANN. - På Nya Zeeland, 
syntes vid kusten, LaAvarp; der och i Australien har kon större 
näbb än i Europa. I höstdrägt från Tasmania; i vinterdrägt er- 
hållen på Nya Holland. Ungdrägt från Australien, ScHLEGEL. 
Enligt O. FisscH m. fl. avviker Australiens och Nya Zeelands 
icke från Europas; häckar i nov.—jan. 
Skräntärnan besöker vanligen kusterna, sällan inre vatten- 
I Sverige endast spridda par, såsom av det föregående 
synes. Är mycket skygg, stark och modig och driver även större 
Måsar på flykten. Simmar oftare än andra Tärnor. 
Synes oftast flytta långs havskusterna, 
sällan i ländernas inre trakter. Kommer till Sverige i maj. 
Lätet, 'krräik . . ', är starkare än det av Sterna hirundo, 
på häckplatsen ”krräike' även ”krräe'. Då hon skriker, utsträcker 
hon halsen och gapar. 
drag. 
Flygten är snabb. 
Födan utgöres i synnerhet av levande Sill, Clupea. FABER 
och ÖpmMAN säga, att hon är utmärkt störtdykare och störtar 
lodrätt i vattnet, men NAuMaAnNnN säger, att hon vid fiske flyger 
nära vattnet, störtar deri, men ej med mer än huvud och hals; 
slukar fisken hel; höjer sig åter strax från vattnet och ej alltid 
med lyckad fångst; förtär även unga foglar, såsom Vipor m. f., 
och sjöfogelägg. Förföljer Måsar. Vid Nilen förtär hon Gräshoppor. 
fn SUITE KN Mrs I in ta hl SD LL AVE, FE VE 
i Kd SA mkr! a VE, sot AN fäRa VA 4 OST 
VOGEL TEA SRA UäDD AT rg LL Ne ME 
- - å | fö Cd 4 
STERNA CASPIA. 
Häckar hos oss, men icke kolonivis; icke sällan på de 
yttersta skären i Östersjön; hos oss även vid sött vatten, neml. 
i Venern, annars mest på flacka sandstränder. Har sitt bo van- 
ligtvis på det högsta stället på en klippa och ofta utan bädd, 
hade 3 ägg den &, enligt Exströv, uti hvars uppsats ett fel har 
insmugit sig, nemligen deruti, att hon skulle hava kommit samma 
dag. Ägg även funna i slutet av maj. Boet utgöres på andra 
ställen av en håla i sanden nära vattnet, stundom med få gräs- 
strån. Ägg, 2—3, läggas i slutet av maj eller början av juni. 
Vid häckning i kolonier är det knappt en meter mellan hvarje 
bo. På Gotland fann Horrtz bo bland torrt gräs, med några 
fiskben och några sönderbrutna, korta växtdelar. Den > voro bon 
på Sylt grunda, avlånga; 17 bon voro 3—5 steg från hvarandra, 
vanligen vid sandkullar, buskar eller uppspolade trästycken, som 
skänkte något skydd mot flygsanden. 
ser mycket skygg. 
Fogeln är vid häckplat- 
Lyfter vid ruvning vid minsta fara. Hon 
ruvar ej fullt 3 veckor, börjar ligga i början av maj; på Sylt 
tagas äggen, och hon får ej börja ruva förr än 83—14 dagar före mid- 
sommar; ligger vid ruvning med näbbet mot havet. Har en ruvfläck. 
Om honan skjutes, ruvar hanen äggen och uppföder ungarna. 
Hon är illa tåld av skärkarlarne och förföljes, emedan hon med 
sitt skarpa skrik varnar Skälen för den lurande skytten, G. Ex- 
BLAD. Hon skall även skrämma fisken ur vikarna; bortdriver 
Kråkorna från skäret, och vid hennes skrik gömma sig fogel- 
ungarna. Antalet minskas år från år, A. HOoLLGREN. 
Menniskan är fogelns värsta fiende, dernäst kommer Havs- 
örnen; sällan blir fogeln byte för de större Falkarna. Då vattnet 
stiger, bortspolas stundom äggen eller ungarna. 
Äggen äro ganska välsmakande och hava mörk, pomeransgul 
gula. Köttet är segt och ätes i allmänhet icke, hvarför å fo- 
