830 MÅSAR. 
Även de författare, som anföras uti Anthologia graeca, nämna 
på några ställen både Azithyra och Laros. Namnen översättas av 
Hveo Grotius med Mergus eller Fuliz; Kauex av GRrRotius även 
med Mergus, av BoscH med Larus. Laros har tillnamnet ”fisk- 
ätande” och Aithyia "fiskare". 
ÅAithyia, som av ArRaAtos säges skaka jorden med vingarna, 
översättes av Cicero med Mergus. Under Sternince har jag redan 
anfört stället hos Cicero, och det återfinnes i MATTHIAE uppl. 1816 
Diosemeia v. 919. Av den grekiska texten har jag icke funnit 
anledning att ändra min förut uttalade åsigt. Se för övrigt 
pag. 758. 
LYKOFRON nämner Aithyia poetiskt i stället för fartyg, och 
han använder ett ord, som jag icke återfunnit hos någon annan 
av de grekiska författarna, nemligen: aidvidventos, Närd av eller 
med Aithyia. 
VAREO säger, att namnet Mergus kommer av fogelns förmåga 
att dyka, mergere, hvilket återkommer hos flere senare förfat- 
tare. 
Några foglar omtalas även av LucrErTIius: 
varieque volucres, 
Accipitres atque ossifrage mergeique marinis 
Fluctibus in salso victum vitamque petentes, 
Longe alias alio iaciunt in tempore voces, 
Et quom de victu certant, predaque repugnant. 
och brokiga foglar, 
Falkar, Örnar och Måsar, som bo på svallande havet 
Och i den salta vågen söka sin näring och leva, 
Giva ifrån sig olika läten på olika tider, 
Som då de söka sig föda, och då de strida om bytet. 
Med Mergus synes här otvivelaktigt betecknas både Måsar 
och Tärnor. 
LAROIDA. 
ViReILIVS omtalar följande, utan att nämna fogelns namn: 
Hic primum paribus nitens Cyllenius alis 
Constitit; hinc toto preceps se corpore ad undas 
Misit; avi similis, que circum littora, circum 
Piscosos scopulos humilis volat equora iuxta. 
An. IV 252-5. 
Skön med orörliga vingar först Cyllenius svävar 
Här; med hela sin kropp han sig till vågorna sedan 
Sänker, fogeln lik, som omkring stränderna, omkring 
Skären, rika på fiskar, flyger nära vid vattnet. 
Borre synes, Journ. f. Orn. 1855, 227, anse, att detta gäller 
Sterna cantiaca, men utan att derför anföra någon särskild grund. 
Då detta ställe hos Vireitivs är en omskrivning av ett här ovan 
anfördt hos Homeros, måste här tydligen förstås en Måse, 
Larus. 
VirRGILIUS låter /Eneas berätta: 
Et socii amissi petierunt ethera pennis, 
Fluminibusque vagantur aves, heu dira meorum 
Supplicia! et scopulos lacrimosis vocibus implent. 
An. XI 271. 
Mina förlorade vänner sig höjde på vingar mot etern, 
Driva som foglar omkring på vattnen; o hvilket öde 
Nått de mina! med klagande läten de klipporna fylla. 
Att härvid Måsar eller Tärnor omsvävade skaldens fantasi, 
synes mig ganska troligt. 
Hos Horatius läses: 
Si quis nunc mergos suaves edixerit assos; 
Parebit pravi docilis romana juventus. 
Sats Il 2051 
Om nu någon säger, att steken av Måsen är utmärkt, 
Skall han medhåll få af Romas lättledda ungdom. 
