MÅSAR. 
Prorertivs skriver under en storm på havet till sin saknade 
Cynthia: 
Et merito, quoniam potui fugisse puellam, 
Nunc ego desertas adloquor Alcyonas. 
I 1-2. 
Ja med rätta, emedan jag kunde lemna min flicka, 
Talar jag nu till Er, Måsar, som ödsligast bo. 
'Awöov, hos romarna Alcyon, Isfogel, omnämnes på flere 
ställen hos de gamle felaktigt i stället för Tärna eller Måse, 
Larus, Gavia. Då Prorzrtius ville beskriva en storm, är det 
tydligt, att han menade Larus, Måse, som han troligtvis såg, och 
icke den lilla Isfogeln. Minst sagt ofta, då hos de grekiska och 
romerska författarna Ålcyon nämnes under vintern, bör dermed 
förstås Måse. På detta ställe tolkade också Fr. JacoBs namnet 
på sådant sätt. Allt tal om dess äggläggning midt i vintern är 
förhastadt. Jemf. SInontpEs. PROPERT., ed. SANTENIUS p. 163 not. 
Hos Prorertius har Jacors: »an die Möven-umflatterte 
Klippe», III 7, 61; men texten har: ”Aleyonum scopulis” III 5, 15. 
Med Volucres marine, Prorzrt., Ovin., Havsfoglar, stående 
över den dödes ben, bör förstås Måsar. 
Hos Oviviuvus heter det, såsom SANntEnIvs, citerar, Epist. X, 
123: ”Ossa superstabunt volucres inhumata marine? Havsfoglar 
skola stå över dina obegravna ben. Orden återfinnas på det upp- 
givna stället: Ariadne Theseo. 
Då Esacus av kärlek kastade sig i havet, förvandlades 
han av Thetis till en Mergus, som simmar i sjön, flyger upp der- 
ifrån och åter lägger sig på böljan och har indragna ben, sub- 
stricta crura, samt vid strupe. 
Pluma levat casus, furit Asacus: inque profundum 
Pronus abit, letique viam sine fine retentat. 
LAROIDA. 831 
Fecit amor maciem; longa internodia crurum. 
Longa manet cervix, caput est a corpore longe. 
Aiquor amat; nomenque manet, quia mergitur, illi. 
Ovip. Met. XI 791-5. 
Fjädrar lätta fallet, och AEsacus störtar i djupet 
Huvudstupa och söker döden åter och åter; 
Kärleken gör honom mager: långt är lederna mellan, 
Lång är nacken, och långt ifrån kroppen är huvudet utsträckt, 
Havet han älskar, och namnet bär han, emedan han dyker. 
Mergus av mergere, VARRO, se ovan p. 830. 
Oaktadt det motsägande i beskrivningen, som både häntyder 
på en högbent och långhalsad fogel, såsom Storken, och, hvad 
levnadssättet angår, på en Måse, så, då det senare för fabelns 
skull är det vigtigaste, måste Mergus här tydas såsom Måse, 
och detta snarare än Tärna, då det står, att han älskar havet 
och har vid strupe. På ett annat ställe hos Ovivius tyder jag 
hellre namnet med Tärna. 
PERSIUS säger: 
”fisk', TEurreL ”Möve". 
Måsen, Gavia, bor på klippor, lägger om sommaren 3 ägg, 
PLIiNIUS. 
Mot frossa förmådde konsten nästan alldeles ingenting. En 
mängd medel försöktes deremot, hvaribland även föreskrevs att 
förtära hjertat av en Mergus marinus, uttaget utan att redskap av 
jern blivit användt dervid. Torkadt skulle det rivas och förtäras 
med varmt vatten. Även hjertat av en Svala med honung m. m. 
förordades. Änder och Måsar äro fiender, P1risius. — Att den 
nämnda behandlingen var fruktlös är tydligt. 
D10onN CHRYSOSTOMOS säger, att Laros, uppkastad på stranden, 
helgades åt Poseidon. På Euboia fans ibland andra ett det otill- 
Merqus simmar emot vraket: TARTERON har 
g ; 
