Y 
MÅSAR. 
tunga, utskuren med koppar, gives att förtäras åt barn, som sent 
börja tala. 
Mergus är omättlig och glupsk, lemnar strax från sig osmälta 
fiskar, någon gång även levande. — Man trodde, att detta skedde 
genom anus, men det var nyss tagna fiskar, som vid förföljelse 
lemnades från näbbet åt andra foglar. — 'De äro de enda av 
simfoglarna, som fiska under flygt. De sluka Congros, Anguillas 
och andra släta fiskar. De vistas både i havet och vid storm i 
träsk. De dyka och stanna mycket länge under vattnet, hvilket 
till en del gäller andra simfoglar. ”De äro de enda foglar, som 
sakna läte och hörsel', OPP1isnos, GEssN. Det behöver knappt anty- 
das, att de sistnämnda uppgifterna äro felaktiga. 
Om Harpa säges, att hon visar sig sällan. 
tagna ben äro för stora, fattar hon dem med fötterna, flyger högt 
och släpper dem mot stenar, tills de knäckas, hvarefter hon äter 
dem. ”Ben” möjl. i stället för musslor. Jmf. p. 829, 832. 
Måsarna, Adpos, äro menniskan mycket tillgivna. Helt för- 
troligt vistas de nära henne, och om de se fiskare uppdraga sina 
nät, komma de och fordra med skrik en del av bytet och taga 
hvad som kastas åt dem. Det tros allmänt, att Måsarna förr 
varit menniskor, som idkat jagt och fiske, men hvilka, sedan de, 
enligt gudarnas vilja, blivit förvandlade till foglar, flyga kring 
stränder och hamnar och minnas sin gamla konst. Det finnes av 
dem flere slag. Några äro hvita och likna mindre Duvor. Andra 
äro större och starkare än dessa och med tät fjäderklädnad. Ett 
tredje slag är ännu större än dessa, och de äro ävenledes hvita 
med endast klorna och huvudet svartaktiga. De sistnämnda äro 
liksom kungar för alla andra Måsar. Vid tilltagande ålder bliva 
fjädrarna blå. De kläcka på klippor, i synnerhet sådana, från 
hvilka drickbart vatten flyter, så att de kunna få föda från havet, 
Om av henne 
LAROIDZA. ; 833 
men sött vatten till dryck, tills de, såsom vuxna, kunna lemna sina 
bon, då de ur havet få både mat och dryck. Knappt kan någon 
annan fogel överträffa Måsen 'i snabbhet att simma. OPIAN. l. 
Dios. De bliva aldrig mätta, förtära fisk, dröja ofta vid dykning 
länge under vattenytan. Vistas på havet och i kärr, det senare 
1 synnerhet då storm drivit dem från havet, OPPIANOS. 
EvutEKNIOS har, såsom bekant, skrivit en parafras över 
OprPranosg' eller, såsom man anser, snarare D1onys1ios' Ixeuticon, 
hvilken är tolkad av Conr. GEsNnER och utgiven av ScHNEIDER. 
IsiporuUs i Origines säger: Mergus ab assiduitate mergendi 
nomen habet. BSepe autem dimisso in profundum capite aurarum 
signa sub fluctibus colligunt, et praevidentes 2equoris tempestatem 
cum clamore ad littora tendunt. Nam in pelago jam gravissimam 
esse tempestatem constat, cum ad littora mergi confugerint. 
SUIDAS omnämner Aithyia, Adpos åv Bear, Måsen på kärren, 
och efter ARISTOPHANES, Se Ovan pag. 829, Adpos xepnvuös, gapande,. 
skrikande, glupsk. Ibland "Huepwå Cga, djur som visa sig eller 
äro i rörelse om dagen, räknar SuvipAs havsfoglar, åmvdåv, xnpxes, 
atvvrar, Adpos, xatappaxtns, xérxos m. HÅ. 
PHILoOSTRATOS omtalar, att magen av Aithyia användes 
mot svaghet i magen; fogeln togs derför av fiskare om natten, 
då de gingo med eld till foglarna, som voro mycket sömnaktiga. 
Den, som hade utkik på dem, fråntog de om aftonen från havet 
till klipporna återvändande foglarna en del av deras byte. Härifrån 
tog man arguas, bytet som fans i svalget hos Aithyia. Han till- 
lägger, att köttet är svart och äckligt. 4 
Denna fogel omtalas även av EustATIOS. 
Aithyia var en allmänt känd glupsk havsfogel, enl. KERA- 
NIDES, och, enligt PHiLEs, ovän med Storken och Krex. Hägern 
