RINGKEDJA. 
med ett stycke späck till bete. Hvalspäck äter hon, enligt 
MARTENS, gerna. Hon jagas av Lestris parasitica, som förföljer 
henne, till dess ”hon låter sin träck falla, hvilken denna uppsnap- 
par', efter hvilken saga hon fått några namn. I stället för träck” 
skulle det hetat fisk. Då hon simmar på vattnet, har hon även i 
storm näbbet mot vinden. 
Vidare omtalas hon av Evans och StruaGr från V. Spets- 
bergen. Förekommer i stor mängd på Spetsbergens kuster och 
holmar, till och med de allra nordligaste. Parry såg henne ännu 
under 82? n. br., der hon födde sig av Merlangus polaris och 
Alpheus polaris. Häckar kolonivis på branta fjellsidor i sällskap 
med £L. glaucus, som alltid intager den översta regionen av berget, 
eller med Alca Briinnichi. Å fogelberg, der endast Måsar kläcka, 
såsom vid Murchisons bay, intager denna art mellersta delen 
derav, £L. glaucus den översta och LL. eburneus den nedersta. 
Av BSpetsbergens Måse-arter vistas denna mest på vattnet, ty 
hon uppehåller sig av djur, som leva i vattenbrynet, såsom smår- 
fisk, Krustaceer, Pteropoder m. m. De första dagarna i sept. 
sågos otaliga skaror av gamla och unga individer i sundet emellan 
Amsterdam island och Danes island. De simmade alla mot vinden 
och voro ifrigt sysselsatta med att förtära Limacina arctica, som 
fans i mängd i vattenbrynet. Deras kräva var full av dessa djur. 
Hon förtär 'ej kadaver eller späck, såsom L. glaucus och L. 
eburneus, och visar sig derför aldrig vid flensningsställen, MALMGR; 
De unga hava en 
tyngre flygt än de gamla, och deras stjert visar sig under flygten 
Uppgifter av MaArtENS lyda dock annorlunda. 
tydligen urringad. Foster, en medlem av PaArrys expedition, 
uppgiver sig hava sett Larus Sabini i Hinlopen-strait de sista 
dagarne av aug. 1827, anses av MALMGREN hava givit detta namn 
åt Larus tridactylus i första årets drägt. Den + vid 74” n. br. 
LARUS TRIDACTYLUS. 839 
på resa till Spetsbergen temligen sällsynt. 
häckande. Sedan hon erhållit vinter- 
drägten, lever hon i stora flockar. Den talrikaste Måsen på 
Spetsbergen; ej sällsynt på Tusenöarna, v. HrEveris. Vid Jan 
Mayen på öppna havet, mera sällan på drivis, simmar flockvis, 
QVENNERSTEDT. . | 
I Norge talrik inom polcirkeln på bergen vid havet, FABER. 
På Dunö, men ej 
Hon undviker £L. eburneus. 
MaLM säger 1844, att hon är vid Ishavets kuster både under 
vinter och sommar mycket allmän. I Tromsö allmän, den 3 i 
ruggning; den 8 hade hon allmänt erhållit vinterdrägt, LILLJEBORG. 
Häckar i Norge, i fogelberg mest utåt havet; ofta inne i fjor- 
darna, enkla par på öar utanför Stat, RAscH; till och med vid 
sött vatten i Etne i Hardanger, 503 n. br. Flyttar från fjellet i 
aug. eller sept., sedan alla ungarna äro flygga; stannar borta 
över vintern; visar sig åter i febr. och mars. Lemnar norden 
under vintern, och följer sillstimmarna in i alla de sydliga och 
vestliga fjordarna. Visar sig sällan inne i landet under vintern, 
Cornznertt. På Sverholtklubben i Ishavet vid mynningen till Por- 
sangerfjorden finnes en av de största kolonier i verlden. Den 
intager hela den omkring 800 fot höga klippväggen ända från 
havsytan; 3—12,000 ägg tagas årligen; dervid begagnas mest 
stegar, så att iv av fjellet bliva orörda. Kommer till Ostfinmarken 
vanligen i maj, drar bort i sept. Vid bottnen av Varangerfjorden 
kommer flock efter flock österifrån; höjer sig vid fjordens inre 
högt i luften och flyttar åt vester över Seidafjellet. Oftast har 
detta skett vid stark vestlig vind. Häckar icke i Varanger, men 
väl i Tanen utåt havet och på Vardö, SoMMERFELT, 1862. Ett oför- 
ståndigt bruk är, att ångbåtar, seglande förbi fogelbergen, skrämma 
foglarna med salut, hvilket borde förbjudas. I Syltefjord finnes 
en nästan lika stor koloni. En fogel hade förtärt omkring ett dussin 
