Og ban fö cne 
FS UN 
Bree 
SN 
sällan gå; flygten är utmärkt. Hon simmar även vid stark 
sjögång. Är mycket sällskaplig och ses sällan ensam; är i häck- 
trakter ej rädd, men väl på främmande orter. Hon sover oftast 
flytande på vattnet. Är, enligt yv. HowmEYER, icke någon kust- 
vandrare; tränges undan av isen och drar i synnerhet över land. 
Träffas i regeln 'utmattad', men icke ”vilsekommen'. — Dock kan 
man icke säga, att de, som träffats i Afrika, drivits dit av isen. 
Träffas ofta många mil från land. 
Läte ”'ge-ge-dai' eller ”lak-lak” eller 'kak kah' eller 'krij-eh, 
krajieh', hvarav hon fått sitt isländska namn. Lätet även teck- 
nadt med ”dack dack eller ”käkedäi. Vid häckplatsen ”hä hää, 
och då alla skrika, åstadkomma de ett bedövande larm, NAUMANN. 
De skrika under häcktiden jemt, utom högst en timme vid mid- 
natt. 
Följer på Island Phoca grenlandica in i vikarna för att 
fånga fisk, som hon jagar upp mot vattenytan, FABER. $Lemnar 
om vintern de nordliga trakterna och följer i stor mängd sill- 
Äter 
stundom, under det hon simmar, men störtar även ned på sitt 
stimmen och kommer med sådana även till vår V. kust. 
byte, så att endast vingar och stjerl stanna ovan vattnet. De 
gamla foglarna leva av Mallotus villosus och Sill, metmaskar och 
insektslarver. Hon är ute på fiske i alla väder, även i nordan- 
stormarna, Corzett; förtärde även på Main, enligt MErERr och 
Worr, flytande as, hvilket väl dock endast sker i nödfall. 
Ringkedjan lägger ägg i fjerde året. Endast fullt utfärgade 
foglar fortplanta sig; de årsgamla ungarna med svart ring om nacken 
besöka icke häckplatsen, utan vistas på sjön nedom fjället. På 
hvart ruvande par räknar man 10 st. icke ruvande foglar. Börjar 
bygga i medlet: av apr., hemtar då från marken dy och lera, 
som blandas med mossa och bäres i näbbet till häckplatsen. 
Sundevall, Svenska foglarna; forts. af Kinberg, 1881-3. 
RINGKEDJA. LARUS TRIDACTYLUS. | | - 
Sedan detta torkat i slutet av maj, fullbordas boet med gräs, som 
avrives från marken, hvilken derigenom blir bar på ett icke ringa 
område. Derpå läggas 3 ägg. Boet är temligen stort och så 
starkt, att ”Fuglemanden tryggt kan trampa derpå, oaktadt det 
endast hvilar på en smal kant av berget. Det bygges även med 
tång, Fucus och Zostera marina, är stundom en fot högt och till- 
ökes av fogelns exkrementer. Det synes begagnas år efter år 
av samma par. Äggen, ej sällan med 2 gulor, börjar honan lägga 
omkring den 12 maj. De flesta äro lagda i första dagarna av 
Borttagas äggen, fortfar honan att lägga nya. Hon bor 
ofta tillsamman med Lommar, Alkor m. fl. De smeka hvarandra 
såsom Duvorna. 
juni. 
Båda könen antagas ruva omkring 3 veckor. Gå föräldrarna 
förlorade, intager ett annat par deras bo, utruvar äggen och upp- 
föder ungarna. Dessa uppfödas i boet, tills de bliva utvuxna, 
med krustaceer, Thysanopoda inermis och fiskyngel, i synnerhet 
av Gadus virens, som slukas av de gamla och lemnas i gapet åt 
de unga. De unga erhålla full drägt i fjerde sommaren. 
Fiender: Havsörn, Jagtfalk, Lestris catarrhactes taga ägg 
och ungar, angripa även på håvet de gamla, döda och förtära 
dem. Lestris parasitica jagar dem för att få den fisk, som de 
fångat. Äggen tagas i mängd av Korpen. 
Vid fångst nedfiras en man på ett rep; fogeln tages meden snara, 
fästad på en stång. Fångas på Färöarna icke i bergen, hvilket 
icke lönar mödan; endast få tagas, der de äro talrikare. Der- 
emot skjutes ett icke ringa antal på de färska vattnen från skjut- 
hålor, då 8—10 st. kunna fällas i ett skott; en gång 18 st., och 
200 st. på en dag. Hon slår efter en i luften uppkastad fogel, 
MÖLLER. Äggen tagas med livsfara, GRABA. Av fogeln begagnas 
endast fjädern; köttet ätes dock av finnar och fiskare. Äggen kosta 
151 
