ISMÅSE. 
11. ”Larus glaueus? Larus eachinnans?” — Kamenskaja tundra. Oliv- 
grönt, ytfläckar mörkbruna, runda, spridda, grundfläckar svartgrå. Detta ägg 
kan icke på dimensionerna skiljas från sådana av L. glaucus. 
12. 1875, Novaja Semlja, NORDENSKIÖLD. Grovkornigt, matt olivbrun- 
grått, grundfläckar svartgrå, ytfläckar bruna, alla spridda. 
Ismåsen eller ”Borgmästaren” tillhör arktiska trakter av 
gamla och nya verlden; en del, i synnerhet yngre foglar, drager 
På Grönland är han den talrikaste 
Måsen både vinter och sommar; förtär medelstora fiskar, såsom 
under vintern söder ut. 
Cottus scorpius och Cyclopterus lumpus, föraktar icke heller bär 
av Empetrum. nigrum, FaABRIicIUS, 1780. Den varierar betydligt i 
storlek och längd, från 1' 11"—2' 7,5", vingbredd 4'6"—6' danskt 
mått; vingarna nå betydligt bakom stjerten. Häckar på Grön- 
land. Ungarna i samma bo variera till färgen. De nämnda bären 
av Emp. nigrum utgöra en mycket vigtig del av deras föda; liksom 
även för andra djur. Grönländarna sjelva förvara dem i tran till 
sitt eget vinterbehov, HoLBÖLL. 
På Island, i synnerhet i Syd- och Vestlandet, ganska talrik; 
kvarstannar hela året; vistas om vintern vid öppna havet och 
de vidare fjordarna. Lägger i början av maj ägg högst på klip- 
porna vid stranden och tål icke, att andra fogelslag bygga 
högre upp. Båda könen ruva. De unga följa de gamla '5—6' 
år. Dessa släpa till sina bon en mängd ägg av Uria och Alca 
torda, sjuka och döda foglar, Cyclopterus lumpus; förtära Gam- 
marina, Hyas araneus, Nerita fluviatilis, Venus islandica, Pecten 
islandicus, Fucus, Conferva rupestris m. m.; jaga även andra 
Måsar, Änder, Alkor och Grisslor för att erhålla deras fångst. 
Med större musslor flyga de högt i luften, släppa dem ned på en; 
klippa, då skalet krossas, hvarefter fogeln förtär djurets mjuka: 
Mollusker med mindre starkt skal sönderhugga de med: 
delar. 
näbbet. De. förtära. även kött av Hval-. och Sjelj och de gästa 
LARUS GLAUCUS. 3899 
isländarnes visthus, der de stjäla torkad fisk. På många orter 
insaltas de unga foglarna för vintern, men huvudsakligen är det 
deras ägg och fjäder som begagnas, FaBeEr, EBEL. Bär i regeln 
sommardrägt i medlet av: april, men stundom träffas några: vid 
häckplatserna med spår av vinterdrägten. Ungarna hålla sig för 
sig sjelva, men icke i kolonierna. Ett par häckade på en klippa 
2 mil från Grimsö tillsammans med ett par av L. marinus. 
Häckar Med ÖL LAFSENS 'Wweisse 
Maaven', som drogo några mil inåt landet till en klippa för att 
häcka, förstod FABER Larus glaucus, om med fullt skäl eller om 
denna art verkligen häckar inne i landet känna vi icke, men att 
L. marinus häckar flere mil från havet på Island är deremot 
bekant. En del drog över vintern från N. Island till öns södra 
trakter, FaBzErR. Vid Olafsvik, Island, i början av juni, TEiL- 
MANN. Häckar på Podarhöfdi gent emot Drangey, Island, talrik, 
KRÖöÖPER. 
vanligtvis på strandklippor. 
På Färöarna skulle han vara stannfogel och häcka, enligt 
Lanpt, men H. C. MöLLEr såg en gång en gammal fogel, se p. 897; 
hvaremot unga foglar sägas vara allmänna, så att dess häckning 
här är föga sannolik. — Förekommer från senhösten till början 
av febr., EF zEiILDEN, DRESSER. 
MARTENS gav fogeln namnet ”Birgermeister', emedan den var 
störst bland Spetsbergens foglar. Lever av ungar av Uria Brun- 
michi, hvilka han rövar som en hök; han slukar stycken av späck 
så stora som en knuten hand. MARTENS såg honom även äta 
Valrossens träck, ”sitt stånd oaktadt'; sköts vid Weihegar den 10 
juli. Förekommer: :talrikt långs alla Spetsbergens kuster. På V. 
och: N. kusten. häckande i mängd. På öarna.i Hornsund den t 
funnos ;ruvade .: ägg. Häckar. allmänt vid Bellsund ibland Alca. 
Häckar: i fogelbergen, der den aldrig: saknas "och alltid intager 
n 
i - rit, uf Kod , Av or 
RAT Na Sa JAA oa 
| i . , Ar 
| ' Å A 
